A KRISTUS JÉSUS ÉLETÉNEK HISTORIAJA
383


ELÖL JÁRÓ BESZÉD
384

A Kristus Jesus
Életének
Historiaja
402

Kristus Jesus
Életének
Historiája
403


ELSÖ KÖNYV.
A mely magában foglallya mind azt. valami lett, keresztelö szent jános 
fogantatásátol fogvást. akristus prédikállásának. elsö esztendeiig.
403


MASODIK KÖNYV
Mely magában foglallya a mit akristus tselekedet predikállásának. 
két elsö esztendejiben. 
414


HARMADIK KÖNYV.
Mely magában foglallya mind azt valamit a kristus tselekedet, 
prédikállásának harmadik esztendejében. 
431


NEGYEDIK KÖNYV.
Hogy mit tselekedet jésus. jérusálemben, gyözedelmesen 
bé menetelétöl fogvást menyben meneteléig. 
458

A KRISTUS JÉSUS ÉLETÉNEK HISTORIAJA

1748


ELÖL JÁRÓ BESZÉD

I Hogy mitsoda végre irták ezt a historiát.

A kristus. Jésus. az embereknek üdveségekért szállot le a menyekböl. vett emberi testet magára. születet. élt, prédikállot, meg holt, fel támadot. és viszá fel ment amenyekben. igasságos dolog tehát, hogy az emberek ezekre atitkokra meg tanitassák magokot. a melyek által meg váltattak, és hogy meg tanullyák. egy olyan életnek. és halálnak historiáját, a mely üdveségekben járo dolog. az emberek. Istennek ellenségi valának, akristus halálával eleget tett az attyának erettek, meg is tanitotta öket arra., beszédivel, és példa adásival. hogy mi képpen térhesenek meg hozája. szüntelen kellene gondolkodniok azon. hogy mit szenvedet egy Isten. azö vétkek el törölésiért. azért hogy örökös háláado szeretettel. lennének hozája. anyi jó téteményiért. se eleget nem elmélkedhetnének az igazságokrol. amelyekre tanyitotta öket, és a tselekedetekröl. melyeket tselekedet. mivel tsak ugy üdvezülhetnek, hogy ha azokot azigazságot végben viszik, és követik azokot atselekedeteket.

Ugyan ezen okbol emlékezteti öket minden nap az anyaszent egy ház. az üdvezitö halálára, a szent mise áldozattyában. a mely valoságos képe akereszten valonak. ugyan azért is ajánlya szüntelen azt a szenttséges hostyát a melynek vére meg békéltette öket az Istenel, azért hogy ök is ajánlhassák azt, amit a kristus Jesus ajánlot ö érettek, és hogy az ö áldozattyának gyakorlása, állando bizonysága lenne, háláadoságoknak, ezért is nevezik Eucharistiának. az az, háláadásnak, de mint hogy az örökké valo életet. a melyet akristus meg nyerte halálával, tsak ugy nyerhetik el, hogy ha vegben viszik a törvényt melyet adot, és ha követik azokot apéldákot melyeket hagyot, az anyaszent egy ház azt akarja, hogy a hivek minek elötte ajánlyák ezt a szenttséges áldozatot, tanullyanak elöször valamit az Isten fiának beszédiböl és tselekedetiböl, a melyeket elejekben adgya, az áldozat elött valo Évangyéliumban. és a melyekre, parancsollya apasztoroknak, hogy oktassák öket. és ez által, meg üsmérteti velünk. hogy semmit ugy nem hágy fiainak. mint azt, hogy tsak a kristus életét, és halálát. tanullyák, és abban foglalatoskodgyanak, azért. hogy szüntelen valo hálákot adgyanak néki, mind azért. a mit tselekedet, és szenvedet érettek. vagy is azért, hogy meg üsmervén a mit tselekedet, ök is 
 azont tselekedgyék. mivel az ö egész élete, mondgya szent agoston. szüntelen valo oktatására volt. a mi szokásink rendben valo vételére, és anyiban vétkezünk. a menyiben el távozunk ami magunk viselésével. az ö maga viselésétöl.

Az Anyaszent egy ház szándékát követik tehát. hogy ha a hiveknek adgyák. meg váltojok. életének. és halálának historiáját. azt meg láthattyák az Evangyéliumban. amely magában foglallya mind azt. valamit az Isten akart nékünk ki nyilatkoztatni azö fia tselekedetiröl, és tanitásirol. és szüntelen kellene inteni ahiveket arra. hogy azt a szentséges könyvet olvasák. a melyben foglaltatnak mind azok az igazságok. a melyekröl. itéltetnek meg az utolso napon. de mint hogy, sokan vannak olyanok. akik örömest akarnák meg tudni. a kristus életének folyasát. és meg látni együt és rendiben. azokot atselekedetit a melyekröl szolnak az évangyélisták., és a melyeket nehéz volna nékik fel találni az Evangyéliumban az illyen igasságos. és természet szerént valo kivánságnak elég tételére akarták tehát aközönséges lelki haszonra. az évangyélistákbol. ki szedegetni. együvé, és rendben tenni a kristus életének historiáját.

Az olyanokért irták tehát le, a kristus életének historiáját, valamit abban mondanak igaz, mivel semmit abban nem mondanak. a mi fel ne találtatnék az Évangyéliumban, mind azon által, nem az évangyéliumot akarták abban magyarázni, hanem tsak igazán, és hiven ki tenni mind azokot atselekedeteket. a melyeket le irtanak az Évangyélisták, azokot pediglen, olyan stylusal, és expresioval akarták. le irni, a melyek leg alkalmatosabbak legyenek. hogy a közönséges elméjüek is meg érthessék, a melyeket talám meg nem érthetnék a szent irás phrasesse szerént, hogy pediglen. semmi nehézségekre ne légyen még két dologra vigyáztanak.

1. A kristus Jésusnak tselekedetit mind egészen ki tészik, de az ö beszédi közül. tsak azokot irják le, a melyeket leg könnyeb meg fogni, és a melyek leg szükségesebbek a szokások oktatására, a tudni valo dolog. hogy az üdvezitö életének. nagyob része. a prédikállásbol állot. és hogy olyan szükséges meg tudni azokot az igazságokot a melyeket tanyitot, valamint atselekedeteket. a melyeket tselekedet, de azt is tudgyák. hogy mindenek meg nem foghattyák az Isten fiának minden beszédit. vannak olyanok. a melyek. inkáb atudosokot illetik, példanak okáért, mikor a maga Istenségét akarta meg bizonyitani, vannak meg olyanok, a melyek. eledele a kisdedeknek, a mely igazságokot mindenek tartoznak tudni és követni. mint az üdveségre kivántatokot. az illyeneket fel tették ezen historiában, de tsak rövideden. azért hogy rendiben, és folytában követhessék akristus tselekedetit. és azokot olyan formában tették fel, hogy a hivek. könyen meg érthessék.

2. Noha a fel tett szándék a volt. hogy semmit egyebet ne mondgyanak hanem tsak a mi az évangyéliumban vagyon, és hogy ne kénszeritessenek semmit ahoz tenni, tsak. az olyanokot akarták fel tenni, a melyeknek magyarázat nekivántassék. mind azon által kénszeritettek némelykor el. távozni ettöl arendtöl., mivel találkoztanak olyan dolgok. a melyek ha szinte nehezek is. de ki nem lehetet hagyni, és mint hogy azokot fel kelletet tenni, meg is kelletet azokot magyarázni. a kristus, sok olyan igazságokot tanitot. a homályos példa beszédekben, a melyek az erkölcsoköt tekintették, azokot az igazságokot. igen szükséges tudni minden keresztényeknek. szükséges is volt tehát azokot elejekben adni; de azok haszontalanoká, és még némelykor veszedelmeseké is lésznek, hogy ha az olvasót nem segittik, hogy azoknak értelmét fel találhassa. és magára szabhassa, ugyan az illyen helyekben kelletet elegyiteni holmi jedzéseket, amellyek meg nem tartoztatván. ahistoriának folyását, meg világosittyák azt, ami homályos, meg gyengittik, a mi keménynek láttzik, és e szerént készittik el az igazságnak  kenyerét, hogy eledelül lehesen. mind nagynak, mind kitsinynek. azok a magyarázatok., és jedzések. ritkák., rövidek. és olyanok, hogy talám nem lesz nehéz. azokot meg külömböztetni attol, a mit látunk. az évangyéliumban, azt el lehet hinni, hogy azokot szükségeseknek talállyák mindenek lenni, azt is reménlik, hogy inkáb panaszolkodnak azon. hogy kevés, mint sem azon hogy sok.

Végtire arra is vigyáztak, hogy ha jol azt meg nem tudgyák, hogy mitsoda szándékal. jöt az üdvezitö erre avilágra. igen nehezen fogják olvasni azt haszonal, a mit ót tselekedetet, mert mint hogy minden tselekedetit, beszédit, és szenvedésit tsak ahoz a szándékhoz forditotta, ugy tettzik mint ha. tsak kevés volna meg tudni azö tselekedetit, és szenvédésit, hogy ha nem tudgyák. annak mi volt indittoja, és hogy ha. nem tekintik azokot arra a végre, a melyre ö azokot forditotta, ugy semmi hasznot nem vennének azokbol magoknak. azt minden tudgya, meg is mondották ide fellyeb. hogy a kristus nem más végre jöt le, és élt aföldön, hanem ami üdveségünkért, ugyan erre ís tanittyák a gyermekeket, nintsen egy is ahivek közül aki azt ne felelné, amidön kérdik tölle hogy miért lett az Isten fia emberré. azért hogy minket meg válttson, de azt könnyen észre lehet venni, hogy nem mindnyájan értik, a mit felelnek, és hogy kevesen üsmérik, hogy mi. legyen az a valttság, és az az üdveség, mert kevesen tudgyák hogy mitsoda nyomoruságoktol szabaditotta meg öket a kristus. igen jó tehát, az ö eseteknek, és sebeknek historiáját elejekben adni, minek elötte meg tudgyák a meg gyogyitásokét, és tsak rövideden meg mutatni nékik, azt aboldog állapotot amelyben. az Isten teremptette öket, azokot a veszedelmes nyomoruságokot, a melyekben estenek avétek által. és hogy az Istennek veghetetlen josága, mitsoda modokal. akarta öket meg szabaditani, illyen formában, nyomoruságokra tekintvén, annál nagyob buzgoságal. ohajttyák meg tudni azt, a mit az üdvezitöjök tselekedet meg váltásokért, és annál is nagyob haszonal fogják olvasni életét, magokban meg üsmérvén, hogy mivel tartoztanak volna vétkekért, az Isten igasságának, jobban meg fogják üsmérni hogy mivel tartoznak. az ö irgalmaságának. üdveségekért.


II. Az Embernek teremptetéséröl. és vétkéröl.

A midön az Isten a menyet, és a földet terempté. hat napok alat, urat is akara adni minden testi teremptet állatinak. erre valo nézve egy kevés sárbol., az embernek testét formálá, és azt a testet bé tölté okos lélekel., már annak elötte sok számu angyalokot teremptet volt, akikben mind üsmerettségit, mind szeretetét adta volt, de annak egy része meg válék tölle a kevélység miat, ezek a párt ütö lelkek ördögöké lévén, az Istennek ígasságos itéletiböl, a pokolra vettetének. nem is remélheték. hogy valaha viszá térhesenek arra az állapotra, a melyböl ki estenek. mert az ö akarattyok az eset utan. a meg átalkodásban. és a keménységben meg marada, az Isten arra rendelé az embereket, hogy ezeknek a párt ütöknek el foglalnák helyeket a menyekben. az Isten nem terempté az embereket mind egy szers mind, valamint az angyalokot., hanem egy embert és egy aszonyt terempt, a kiktöl kelleték származni minden embereknek. ezt az elsö embert. nevezé ádámnak, és ezt az elsö aszonyt Évának, az az, az élök anyának. ezeket a maga képére terempté, az az, hogy olyan okos és értelmes lelket ada nékik, hogy ötet meg üsmérhették, és szerethették., bé töltötte elméjeket világoságával, és akarattyokot szeretetével, teremptetésekor igazak, és ártatlanok valának, az ö lelkek tellyeségel az Isten alá volt vettetve, és azö testek tellyeségel. engedelmeskedet azö lelkeknek, nem volt se setéttség, se háborodás az ö elméjekben, mivel az Isten volt azö világoságok, és békeségek, semmi olyan nem volt az ö testekben. amit szégyenelhettek volna, mert semmi rendeletlenség bennek nem volt, ezért is mondgya az irás. hogy mezitelenek voltak, de azt nem szégyenelhették.

Ebben a szent. és bóldóg állapottyokban. az akarattyok egyenes volt, és tellyes szabadságban voltak, minden szükséges kegyelmek segitették öket. mind arra ajó tselekedetre. a melyet az Isten kivánt töllök, és hogy meg érdemelyek azt a ditsöséget. a mely meg jutalmaztatta volna jó erkölcsöket. eza ditsöség pedig a, hogy az Istent valoságal látthattyák. ök már az Istent üsmerték, anyiban, a menyiben. a teremtett állatok meg üsmérhetik, de az után, ha jóra forditották volna. eföldön, azt az üsmerettséget. a menyekben vitettek volna hogy ót meg láthassák az Istent magában, és éllyenek azon látás által. az örökös boldogságal, a melyért teremptettek volt, az ö artatlanságok. meg mentette volna öket ahaláltol, és mind azoktol anyomoruságoktol, melyek a vétket követik.

Nem kelletet volna nékik, se munkát, se fájdalmat se betegségeket szenvedni, semmi olyan nem lett volna atestben. a mi meg sérthette volna alelket. mind addig valamég a lélek meg nem bántotta volna az Istent, mind ezek a hasznos dolgok, nem tsak ádámért, és Éváért lettek volna egyedül, hanem mind az ö maradékokért. a kikel, nem tsak természeteket., de még ártatlanságokot is kelletet volna közleni.

Hogy pediglen meg érdemelhesék ezeknek az ideig valo kegyelmeknek gyakorolását, és az örök boldogságnak birtokát a mely nékik igéretben volt. az Isten tsak azt kivánta töllök, hogy akarattya alá vessék magokot, hogy pedíglen meg probálhassa engedelmeségeket, egy parantsolatot kelleték nekik adni. meg parantsolá tehát néki hogy a jó, és agonosz meg tudásának fájárol ne ennék. a mely a földi paraditsomban volt. atöbb fákal. szabadá hagyván öket. és halálal fenyegeté öket, ha ahoz mernének nyulni, mi lehetet volna könyeb. mint ezt a parancsolatot meg tartani, mind azon által meg nem tarták sokáig. az ördög irigyelvén boldogságokot. kiserteni kezdé évat. a kigyó képében, azt jovallá néki. hogy ennének a meg tiltot gyümölcsböl, mivel nem hogy meg halnának az Isten fenyegetése szerént, de söt még olyanoká lésznek, mint az Isten. eva erre az igeretre. meg hagyá magát tsalatni, evék abbol agyümölcsböl, és a férjinek is ada belölle, aki is, a feleségihez valo vétkes kedv keresésért, részt vett, a felesége vétkében.

Alig hágák által az Isten parantsolattyát, hogy meg üsmérék nagy vétkeket. az irtoztato változás által, a mely lett mindgyárt bennek, észre vévék mezitelenségeket, és szégyenleni kezdék, mert érezni kezdék testekben. a rendeletlen kivánságot, az Isten meg jelenék nékik. de már nem ugy mint egy olyan atya. a kinek. jelen valo léte, okozta minden örömöket, és boldogságokot. hanem mint egy meg bántatot ur, aki szemekre hányá engedetlenségeket, és mint egy rettenetes biró, aki meg bünteté fel támadásokot, az embert arra itélé, hogy véres veritékivel. enné kenyerét, az aszonyt a szülési fajdalmak alá veté, az után ki üzé mind a kettöt a földi paraditsombol., minden féle nyomoruságok alá veté öket, és ahalálra itélé öket. a melyel fenyegette vala öket, atesti halálon kivül. a ki meg válván alélektöl, ujontában, a rodhadás által. földé kelletet lenni, amelyböl formáltatot volt, az Isten öket még az irtoztato másodszori halálra is itélé, mely alelki halál, a ki is meg válván a testöl. akit éltetet, az ördögökel kelletet volna. élni örökké pokolban., örökösön meg válni az Istentöl. a ki ötet éltette, akiben kelletet volna vetni boldogságát, mivel magáért teremptette volt ötet.

Illyen volt tehát azö igasságosan valo büntetések. valaki, mondgya szent agoston. igasságtalannak, vagy keménynek tarttya ezt az büntetést. nem tudgya meg fontolni a hamiságát. az olyan véteknek. a melyet könyü lett volna el kerülni. és meg nem visgállya eléggé, hogy mit érdemel. egy olyan teremptet állat. a ki meg veti parantsolattyát egy olyannak a ki amaga képére teremtette. a ki minden jokal bé töltötte, a ki sok. és nehéz parantsolatokal. meg nem terhelte. hanem tsak egy könyet adot néki, meg akarván azal mutatni. hogy ura nékie, és hogy meg érdemeltesse véle. az örök ditsöséget. engedelmesége által, aki végtire az örökké valo büntetésel fenyegette. hogy ha engedelmes nem lészen., ki mondhattya ki. mitsoda nagy vétek. olyan könyü dolgot veghez nem vinni, és olyan nagy fenyégetésektöl nem rettegni,?

Ádámnak minden maradéka meg lévén romolva ö benne, valamint a mag a gyükerében, és eredetében, ugyan azon büntetések alá is vetteték, mert valamint hogy, ha az ártatlanságban meg maradot volna, minden maradéki abban az ártatlanságban születtek volna, ugy viszontag. vétkezésétöl fogvást. minden maradéki. vétkében születnek, ugyan ezt a vétket is nevezük, eredendö véteknek, mert abban, még eredetünkor részesülünk, és ugyan ennek avéteknek kel tulajdonittani mind azokot anyomoruságokot, a melyeket tapasztalunk mind alélekben. mind atestben, mivel atudatlanságnak, setéttsége, a szivnek meg romlása, az akaratnak aroszra valo hajlandosága. a jora valo kedvetlenség. a kivánságnak rendeletlensége, a rosz hajlandoságok, a magunkhoz mód nélkül valo szeretet, az Istenröl valo feledékenység,  egy szoval. mind azok avétkek a melyeket tselekeszünk, az éhség, szomjuság, fáradságok, fájdalmak. ahalál, és végtire az örökké valo kárhozat, mind ezek veszedelmes követöi, és igasságos büntetési annak a véteknek. amelyel evilágra jövünk. ezért is mondgya szent pál. hogy az Isten haragjának fiai vagyunk.


III. A kristus Jésus. meg testesüléséröl.

Illyen vala tehát avétkes embernek állapottya, igen külömbözék, az artatlan emberétöl, az ö nyomorusága pedig meg orvosolhatatlan let volna. hogy ha az Isten irgalmaságának. nem tettzet volna. azt meg orvosolni. amelyet tsak ö tölle lehetet várni, meg száná teremptet állattyát, és meg akará azt szabaditani. Az Istennek igéje, az az, az Isten fia. a szenttséges háromságnak második személye. evilágra jöt, emberré lett, meg testesült valamint mi. és a maga személyében. az Istenségével. meg egyesité. az emberi természetet. a melyet meg akará váltani, ö tehát emberré lett, Isten is lévén egy szers mind. és magára vette az embernek. minden gyengeségit, és nyomoruságit, a tudatlanságon, és avétken kivül. eleget akara tenni az emberek vétkiért, és helyre hozni, azt a mivel meg bántották volt az Istent, a szenvedés alá adván magát, azért a meg bántásért, egy szüznek méhében akart fogantatni, egy istáloban születni, gyermeké lenni, az emberekel társalkodni. és közöttök olyan életet élni. a melynek historiáját. le akarjuk irni, ö prédikállot, tsudákot tett, gyalázatot szenvedet, fájdalmas. és utálatos halált szenvedet. koporsoban tétetet. fel támadot, és a menyekben fel ment. meg parancsolván atanitványinak hogy az egész világon ki hirdessék az ö nevét. és mind ezt azért tselekedte, hogy az üdveségnek nagy munkáját véghez vigye.

Meg láthattyuk mind ezekböl. hogy mitsoda nagy szeretettel. volt az Isten., az ellene fel támadot emberekhez, az atya, az ö egyetlen egy fiát adta. és ez a fiu. magát érettek adta, ne kérdgyük azt, hogy miért nem választot könyeb utat modot amí válttságunkra, abizonyos. hogy minden más féle mód, könyü lett volna a mindenhatonak. de azis bizonyos. hogy a mely utat választot, azt ugy tekénttsük, mint nékünk hasznosabbat. és leg illendöbbet, a mi szükségünkre, mivel az Isten, a ki azt inkáb választotta a többinél. nem tsak minden ható, hanem még ö maga abölcseség. a ki is meg nem tsalatkozhatik az út választásba, a melyen véghez akarja vinni akarattyát. ne visgállyuk azt. hogy mitsoda más utat választhatot volna az Isten., hanem tsak azt tekénttsük meg figyelmeteségel., hogy a melyet választot, az ö néki mitsoda ditsöséges, és nékünk mitsoda hasznos.

Az Isten, nagy fényeségel meg mutatta. az ö minden hatoságát, és joságát. az ö fiának meg testesülésében, mivel meg mutatta az embernek., hogy a midön meg engedi aroszat. a melyet meg gátolhatná. ö abbol tettzése szerént valo nagy jókot hoz ki, és söt még avétket is, a mely ötet meg banttya. a maga ditsöségire tudgya forditani, a meg testesülésben. meg mutatta, mind irgalmaságát, mind igasságát, mivel meg enged avétkeseknek. és egy szers mind. a vétekhez hasonlo nagyságu elég tételt veszen., ki nyilatkoztattya abban. az ö bölcseségenek tsudálatos. mi voltát. aki is modot talál abban. hogy egy szers mind eleget tegyen. mind haragjának, mind szeretetének, és ugy vigyáz avétkesnek dolgára. a kit meg szabadit, hogy meg nem sérti az Isten ditsöségét, a ki meg bántatot.

Az Istennek valoságal, elég tétel adatot, és az embernek vétke meg büntettetet. akristus jesus halála által, aki is a maga testében hordozta annak büntetésit. és olyan áldozatot mutatot bé az attyának. a mely néki nem lehetet hogy ne tessék, mivel tiszta, és ártatlan volt, és a mely, olyan nagy tiszteletet adot néki, mint volt avétek. a melyel meg bántatot. volt, mivel az az áldozat véghetetlen nagy árru lévén. egy volt az Isteni személyel. az Isten s’embernek, tekélleteségel valo engedelmesége mind holtig, elegendö képen helyre hozta egy tisztán valo embernek engedetlenségit., az emberek meg szabadultak, mert más vette magára vétkeket., és a büntetést a melyet meg érdemlették. és az Isten ditsöségében semmi fogyátkozás nem lett, mivel. ha egy teremptet állattol meg bántatot, véghetetlen tiszteletet vészen egy Istentöl.

De ha. a kristus Jésus meg testesülése oly ditsöséges az Istennek. az embereknek sem aláb valo képen hasznos. ha meg tekinttyük hogy mitsoda tsudálatosan meg egyezik mind azokal a szükségekel, és nyomoruságokal., a melyektöl az Isteni bölcseség meg akará öket szabaditani, nem tsak az Isten haragját kelleték meg tsendesiteni, de még meg kelleték az embert gyogyitani, aki beteg vala, az embernek minden tekélletesége abbol állot, hogy az Istent üsmérje, és szerese, de meg fosztatot volt, ettöl az üsmerettségtöl, és szeretettöl, a véteknek két nagy sebei által. a melyek, az elmének meg vakulása, és a szivnek meg romlása, ebböl állot kevés szoval. minden betegsége az embernek, az Istent senem üsmérte, senem szerette, a kristus jésusnak meg testesülése. viszá adta néki, mind az üsmerettséget. mind az Isteni szeretetet, emind szükséges volt. az embernek meg gyogyulásához. Ugyan is, kitsoda nyitotta volna fel az embernek szemeit hogy meg üsmértesse véle az Istent.? a nem lehetet volna egy embertöl, mivel az emberek mindnyájan. azon tudatlanságban, és vakságban voltanak, az Isten meg mutathatta volna magát nékik, de mint hogy tsak ateremptet állatokot szerették, el forditották volt tölle, mind szemeket. mind sziveket. hasonlok voltak az olyanhoz. aki sokáig a setéttségben maradván. a nagy fényeségre nem nézhet. söt még attol el fordul amenyiben lehet. az Isten igéje, valoságos világosága a léleknek, de a mioltátol fogvást a vétek setéttséget hintet alélekben. az olta nem nézhetet arra az Isteni napra. söt még arrol el forditván szemeit. ateremtet állatokra forditotta. vétkes ragaszkodásal. hogy pedíglen az Istenhez fordulhason, tsak magában kelletet volna szállani. magában meg találta volna, mivel a setettségben is világositot. de aterhe, mely le nyomta a láthato dolgok felé, oly igen atesthez ragaszkodot volt, hogy tsak a érzékenységi dolgokot tekintette, nem is nézhette, se nem halgathatta az Istent. aki is. meg akará néki magát mutatni, mind hozája szollani. a szivnek mélységében.

Szükséges volt tehát, hogy az Istent meg láthassuk, hogy az Isten hozánk fordullyon, magát láthatová tegye, és a teremtet állatok közi elegyedgyék, ugyan ezt is vitte végben. tsudálatosan, ameg testesülésnek titka által. az íge testé lett, és közöttünk lakozot, avilágosság. amelynek. hátat forditottunk volt, minket fel kereset. és elönkben jót, és magát ami szemeinknek gyengeségihez alkalmaztatván, amelyek tsak testi dolgokot szemlélhetnek, magára testet vett, akristus illyen formában láthatová tévén magát az emberek elött, vélek társalkodot egy darab ideig. tsudákot tett, hogy benne hidgyenek, és magához vonta öket, sok jó tételeivel, meg gyogyitván abetegeket, és meg szabaditván az ördöngösöket. az igazságot nékik ki hirdette, örömmel is vették beszédit. és az a beszéd meg tisztitván elméjeket ahit által. melyel voltak ahoz az emberhez. aki az ö testi fülöknek beszéllet, az öket lassanként az Istenségnek üsmerettségire vezette, a mely Istenség. el volt rejtve. az emberségnek fedele alat,

A nem elég hogy az ember az Istent üsmérje, hanem még ötet szeretni is kel, avéteknek második sebe, a szivnek meg romlása, és ezt a meg romlást, az Istenröl valo feledékenység követte, alélek az után. tsak aláthato dolgokot tekintvén, aszivnek, ahoz valo hajlandoságát követte, ugy anyira, hogy meg homályositatván atudatlanságnak setéttsége által. és arosz kivánságitol vezéreltetvén, az után se nem láthatta, senem szerethette teremptöjét, se nem 
 tudhatta az Istennek hozája valo szándékát, és mint hogy nintsen semmi is. mondgya szent ágoston. a mí oly fellyeb valo légyen az embernél, mint az Isten, aki ötet meg fogja itélni, abünös ember nem gondolhatta azt, hogy az Isten ötet szerethesse. ezaz kéttségben valo esés, nagy akadállyára volt a léleknek., a mely az Istenhez akart volna meg térni, és azt nem kel tsudálni, haoly könyen el tért az örökös jótól, amelynek birtokát, nem gondolta hogy el érhesse. A kristus Jésusnak meg testesülése. el. szélyesztette. mind ezeket az akadályokot, az Isten testet vet magára. és magahoz vonta alelket a láthato jók által, azért hogy lassan lassan fel nyisa szivét a láthatatlan. és örökös joknak szeretetire. meg mutatta néki, hogy mit szeresen., mint örökös boldogságát. reménséget adot néki, hogy annak birtokát meg nyerhesse. meg is tanitotta arra, hogy mitsoda modokal. érheti azt el. az egyik leg föveb oka a kristus meg testesülésének. szent ágoston szerént avolt, hogy meg üsmértesse az emberekel., az Istennek., hozájok valo szeretetét. ugy hogy ök is, buzgó szeretettel szeresék azt az Istent., a ki öket elsöben szerette. ugyan is, mitsoda nagyob fényeségel valo jelit adhatta volna hozánk valo szeretetének. mint azt. hogy nékünk adta egyetlen egy fiát, olyan idöben. amelyben ellenségi voltunk néki. és hogy a halálra adgya azt a fiát, aki minket meg szabadittson alelki haláltol, a melyben vetet volt minket avétek.? és ez a nagy jele az Isten hozánk valo nagy szeretetinek, nem elegendö óké arra. hogy mi is szeresük ötet, és leg aláb, a szeretetért, szeretetet adgyunk, annak utánna, hogy minket szeretet volna. elsöben. holot nékünk kelletet volna elsöben, ötet szeretnünk. az Isten, illyen véghetetlen szeretetivel. mitsoda kemény szivet nem gyözhetne meg.? mi az ö teremptet állati vagyunk, semmi szüksége reánk nintsen. mi ötet meg bántottuk volt, mi ötet nem kerestük, söt meg rolla nem is gondolkodtunk, mind azon által, ö minket szeretet. minket meg akart szabaditani. és mint hogy üdveség nem lehet. hogy ha ötet nem szeretik. tsudálatos dolgot tselekedet. hogy meg bizonyitsa hozánk valo nagy szeretetét, és hogy arra kénszerittsen. hogy mi is szeresük ötet.


 Ö engemet szeretet. mondgya az apostol. és érettem magát adta. akevés hogy nékünk, és érettünk adta magát, de hogy nékünk adgya magát, emberré lett, és arra tsudálatos modot talált. hogy emberségében, nem tsak orvosunk. de még orvoságunk is lenne, és mindenné, valami az üdveséghez szükséges. közben járonká let, hogy meg békéltessen az Istennel., válttságunknak árra, hogy meg válttson, ö a mi áldozatunk. hogy el töröllye vétkeinket. kalauzunk, hogy vezesen, világoságunk, hogy világosittson, erönk, hogy segittsen. egészen nékünk adta magát. ugyan azért is vette fel természetünket. hogy az üdveségünk munkájára szentellye annak minden tselekedetit. beszédit, gondolatit, lépesit, fáradságit, szenvedésit. tsuda tételeit, életét, halálát. gyalázattyát, és ditsöségét, ha egy kevesé meg gondollyuk, hogy mik vagyunk. kitsoda az Isten, és miket mivelt érettünk, lehetetlen hogy azt nemondgyuk. 
 akedves tanitványal, szeresük az Istent. mivel ö minket. szeretet elsöben.

A kristus jésusnak meg testesülése. nem tsak az Istennek hozánk valo nagy szeretetit üsmértette meg velünk. hanem még annak a véteknek nagyságát is. amelyel meg bántottuk volt ötet, az ember meg nem érezte volna avéteknek terhét, hogy ha az Isten eleiben nem tette volna, az Isten s’embernek szenvedésit, mi rend szerent ugy tekéntettük az ádám engedetlenségit, mint kevés fogyatkozást. és mint egy igasságtalanságnak tartottuk, hogy az Isten örökös büntetésel. büntettné meg egy szem pillantásig tarto tselekedetet, azt meg nem tekintvén, hogy az, a kinek engedetlenségit, örökös kárhozattal fenyegették, az örökké valo ditsöséget meg érdemelhette volna engedelmeségiért, de a kristusnak. meg testesülése. meg mentette. hogy ugy mondgyam az Isten igasságát., és addig, amég jobban meg foghassuk. a más világon. a midön ez életnek homálya el telik, utálatoságát, és nagyságát. ateremtet állatnak. a teremptöje ellen tett véteknek, akristus jésusnak vére, a mely a mi vétkeink el törlésire öntetet ki, olyan valosagos tükör, a melyben. meg láthattyuk. nagyságát annak avéteknek, meg láthattyuk abban. hogy menyire utálatos az Isten elött avétek, mivel örökös halálal bünteti azt meg, és hogy annak meg botsátására. nem aláb valo elég tételt kivánt, mint az ö fiának szenvedésit., és halálát. ne mondgyuk azt, hogy az Isten mindenhato lévén, ha az embereket oly igen szerette, meg szabadithatta volna öket, ha szinte nem kivánt volna is töllök oly nagy elég tételt, mint a melyet akristus. tett néki, hanem mondgyuk inkáb azt, mint hogy a mindenhato nem akarta más modal meg szabaditani teremtett állattyát, ha szinte anyira szereti is. hanem az Isten s’ember halála által, tehát igen nagy gyülölségel, vagyon a vétekhez, és hogy a véteknek. irtoztatobnak kell lenni, minden veszedelmeknél, a kristus jésusnak meg testesülése, egy nagy hasznunkra vagyon nékünk atöbbi közöt, hogy a vetket utállyuk, és attol igen tartani. hogy elne veszesük. ujjab vétekel. az Istenel valo meg békéltetésünknek 
 kegyelmét, meg gondolván azt, hogy a menyiben tölt, és meg visgálván hogy mire tanyit az apostolok fejedelme, nem a veszendö dolgokon, váltattunk meg, mint aranyon. vagy ezüstön, hanem atiszta báránynak. drágalátos vérin. tudni illik. az Isten egyetlen egy fiának vérin.


IV A Kristus Jésus életéröl.

Az ember nem tsak olyan igasságtalan. hogy azt kivánnya, hogy az Isten avétket meg ne büntesse, hanem még azt is akarná. hogy a bünöst üdvezittse. nem kénszeritvén arra hogy a vétkit el hagya. ugyan ezen az okból is nem tettzik sokaknak, akristus meg testesülése. mivel nem tsak meg hólt érettek, hogy vétkeket el töröllye, hanem még olyan életet élt eföldön. a melyhez kötelesek szabni a magokét, az emberek. mindnyájan tévelygésben. és setéttségben valának, de vakságokot szerették. és a nékik nem tettzik. hogy az a világosság. a melytöl el fordultak volt. szemek eleiben jött. és olyan utat mutatot, a melyen nem akarnak járni, a fösvény, mind más uton akarna üdvezülni, nem azon a melyen. az Isten szegénységben jőtt el, akevély. nem tekintheti az alázatoságban lévö Istent, se a gyönyörüségben lévö, a fel feszitetet Istent, az üdveségre készek, tsak. hogy arra ne kénszerittsek öket, hogy el hagyák. azt, ami ketsegteti rosz kivánságokot, nem is vehetik arra magokot., hogy ellene mondgyanak, rendeletlen szereteteknek, és jobban szeretik. hogy meg ne gyogyitassanak olyan orvoságal., a 
 mely öket meg fosztaná attol amit szeretnek, ugyan az illyenekröl mondgya az Évangyélium, hogy az ige eljöt, és az övéi, bé nem fogadák ötet. akristus meg másut azt mondgya, hogy a világoság evilágra jött, de az emberek jobban szerették a setéttséget. mint 
 sem avilágoságot, mert rosz volt az ö tselekedetek, és aki gonoszt tselekeszik, utállya, és kerüli avilagoságot, mivel a ki nyilatkoztattya. rendeletlen tselekedetit. avilágoságnak gyülölsége, vetteté meg az emberekel. ameg testesült Istennek oktatasit, és példáit, az öleté meg ötet vélek. hogy el fogyassák azt az életet, amely kárhoztatta az övéket, és a mely 
 szivekben adá azokot az Istentelen gondolatokot, a melyeket eszerént teszi ki a bölcseségnek könyve, kárhoztassuk gyalázatos halálra ötet, mert nékünk alkalmatlan, ellenkezik ami életünkel, szemünkre hánya. atörvénynek által hagását. és minket gyaláz. a mi magunk viselésiért. tsak reája nézni is nékünk nehéz, mert az ö élete meg nem egyezik amásokéval. és mind más féle uton jár.

Illyen volt az ö gondolattyok mondgya abölcs, de el tévelyedtek, mert a magok hamisága, öket meg vakitotta, és nem tudták. az Istennek titkait. se szándékit. azt valoságal nem tudták, hogy az az élet, amely oly igen nem tettzet nékik. ollyan hasznos orvoság volt. a melyet az Isten irgalmasága. akarta nékik adni, gyogyulásokra.

Nem lehete nékik üdvezülni, hogy ha az Istennek ellenségül maradnának, hogy ha valoságos szeretettel. hozája nem térnének, és hogy ha tellyeségel ki nem irtanák magokbol mind azt. valami gyülölségesé tette öket Isten elött. akevélység. fösvénység, tisztátalanság, és mind azokot avétkeket, melyek el választtyák az embert az Istentöl, nem lehete más képen el rontani. hanem az alázatoság, alelki szegénység és atisztaság által, egy szoval az ellenkezö jo erkölcsökel; az emberek igasságal azt nem kivánhatták. hogy az Isten boldoggá tegye öket 
 mind addig, valamég távul lésznek tölle a vétek által. hogy pedig közeleb hoza magához, azt nem eröszakosan akarta végben vinni. mondgya szent ágoston, hanem oktatásal, és jovalásal.

Nem szükséges hogy elö hozam, amit már meg mondottunk, hogy ateremptö meg akarta. hogy igy mondgyam. érdemleni. szeretetét teremptet állattyának, néki ajándékozván fiát, és ha az emberek nem szerették az Istent, mert nem üsmerték, meg mutatta magát nékik. a meg testesülésnek titka által. visgállyuk meg, hogy mitsoda akadályok nem engedték, az Istenhez valo meg térésünket, és meg láttyuk. hogy emberré lett Istennek. élete azokot el szélyesztette, tsudálatosan.

Azt nem tudtuk, hogy miképen kellesék tettzeni az Istennek, söt még azt sem tudtuk. ha tartozunké nékie tettzeni, mert nem valoságal gondolkodván ez élet javairol, és nyomoruságirol. azt meg nem üsmérhettük. hogy az okos léleknek. minden jova abbol áll, hogy az Isten birhassa, és aleg nagyob nyomoruság a, ha ezt ajót el veszti. minden emberek egyaránsu vakságban lévén, egyik is közüllök meg nem világosithatot volna minket.. ezen akérdésen, hogy mi tehet minket valoságal. boldogoká, a philosophusoknak sok féle vetekedések, és gondolattyok, meg mutathatták nékünk. hogy egy embernek. tanitását, gyanoságban vehettyük. és mi olyan kevélyek voltunk. hogy gyalázatnak tartottuk volna olyan mesternek tanitványi lenni, akivel. egyaránsu. állapotban tett atermészet.

Hogy pediglen oktatást vehessünk, minden félelem nélkül, a meg tsalatkozástol, az igazság maga el jött hogy el szélyesze setéttséginket. és olyan mester jött közinkben, akinek nem szégyenelhettyük tanitványi lenni, mert aza mester, a mi Istenünk, emberé lett., és közöttünk lakot, meg bizonyitotta. fényes tsuda tételeivel., hogy ö volna az adoktor, akit az Isten küldötte el oktatásunkra, hogy ö volna az Istennek egy fia, ö volna abölcseség, avilágoság. és az igazság, és minek utánna el hitette volna velünk Istenségit. el hintette tudományának sugárit, és prédikállási által. tudtunkra adta. hogy mi légyen a mi valoságos boldogságunk, és hogy miképpen kel azt el nyerni.

Meg nem elégedet tsak a beszédel, hanem még példát is adot, tselekedeteivel bizonyitotta meg azokot az igazságokot. a mellyeket el akarta hitetni beszédivel. szükséges orvoságokot parancsolt venni az embereknek. meg gyogyulásokra. de mint hogy azok nehezek, és keserüek valának. az emberek nehezen akarák azokot bé venni. de ö azokot bé vette leg elöbször, noha azokra szüksége nem volt, de példát akart adni abetegnek. hogy öis bé vegye a doktora után, az üdveségre szükséges az alázatoság. de hogy lehesen azt el hitetni akevélyel, az Isten. parancsolhattya az alázatoságot, teremtet állatinak, és székiböl kiáltani azt, amit nékik eföldön mondot a kristus. hameg nem alázátok magatokot, nem mentek bé amenyeknek országában, mind azon által, nem erövel akarta követetni ezt ajó erkölcsöt, jobban szerette. meg szeliditeni szivünknek fel fuvalkodását. ajovalásal, mind sem a keménységel, és alázatosoká tenni minket, emberré lett Istennek példájára, aki is azt mondgya nékünk. tanullyátok meg töllem. hogy én kegyes, és alázatos szivü vagyok, mitsoda fel fuvalkodás álhatna ezek a szók ellen, látván véghetetlen méltoságát. és nagy maga meg alázását annak. aki ezeket mondgya, kí nem üsméri azt meg. hogy nagyob szégyen volna mostanában fel fuvalkodni emberi kevélységböl, mint sem magát meg alázni egy Istennek példájára. valamit itt mondottak az alázatoságrol, el kell mondani atöbb jó erkölcsökröl is, a melyek szükségesek az embemek, hogy az Istenhez térhesen. mint hogy nintsen semmi hatalmasab az elmén. mint apélda. a kristus például lett minden embereknek, ugyan arrais forditotta egész életét mint hogy szabadságában volt mindeneket tettzése szerent tselekedni. és akarattya szerént rendelni életének minden részit., azt mind egészen ami üdveségünkre forditotta, és azt akarta. hogy minden beszédi. és tselekedeti, szüntelen valo oktatásul legyenek. a mi szokásinknak rendelésekre, ugy vette magára a mi természetünket, valamint egy Doktor magához veszi egy kedves betegét. akit meg akarja gyogyitani. a bizonyos. hogy az emberi természet., amelyet az Isten fia a maga személyével meg egyeztette. minden féle vétek nélkül valo volt. valamint egy olyan tiszta és ártatlan áldozat., akinek el kelleték törleni az emberek vétkeit. de ugyan abban is tettzet ki bölcsesége, és véghetetlen josága. a mi menyei doktorunknak, mivel ugy bánt azzal. az emberségel, olyan szent állapottyában is, mint ha vétkes lett volna, minden nyomoruságinkot, és betegséginket magára vette, és nem tsak hordozta azokot, de még magában meg is gyogyitotta, meg mutatta tehát amaga személyében minden embereknek. hogy ki ki mit tselekedgyék az egésség viszá nyerésére, és olyan egészen azö szükségekhez szabta volt magát, hogy nintsen senki is, aki netalálna a meg valtojának. életében. olyan orvoságot, a melyet sebeire kel tenni,

A bünös embernek. állapottyát nem tsak olyan betegnek állapottyához hasonlittya az irás, a kinek szüksege vagyon az orvosra. hanem még az utozoéhoz is, akinek szüksége vagyon egy kalauzra. hogy a jó utra vigye, az Istenért teremptetvén, minden erönkböl hozája kel igyekeznünk. mivel tsak öbenne találhattyuk meg tsendeségünket. és boldogságunkot. avétek elválasztot volt az Istentöl, és el hagyatatta volt velünk azt az utat. a melyen hozája kelletet volna térnünk, olyan utakot követtünk, a melyek nem hogy az örökké valo boldogságra vezettenek volna, a melyet ohajtottuk, hanem az örökké valo halálra vezettenek,


 Szent Ágoston, tsak rövideden le irja hogy mi volt tzéllya. abban az idöben, az emberek szeretetinek, és gyülölséginek, el ragadtattak volt. mondgya. a gazdagságoknak nyomorult kivánságátol, a melyek eszközei arendeletlen gyönyörüségeknek, és éget bennek a tiszteleteknek. és a földi fejdelemségeknek. nagyra vágyása ellenben pedig, az ö kevelységek. utáltatta vélek agyalázatokot, abestelenségek. nékik, el szenvedhetetlen dolgoknak. láttzottanak. atesti fájdalmaktol irtoztanak, és semmitöl inkáb ugy nem féltenek mint a haláltol. ezek a kivánságok, és ezek a vak gyülölségek, mondgya ez az atya, amelyek nem engedék nekik hogy jól élyenek, és ezek forditották el. a valoságos jónak szeretetétöl, és annak keresésétöl.

ki tudhatná meg egészen az Isten bölcseségének tsudálatos szándékát. hogy miért választotta, a meg testesülésnek titkát, és akristusnak halando életét, hogy az embereket ki venné tévelygésekböl.?

Az Isten lévén az a tzél, amelyhez kelletet volna sietniek, és akitöl hová továb el távozának, maga jött fel keresni öket, ök nem látták ötet, öpediglen meg mutatta magát nékik, azal meg nem elégedet, hogy szemek eleiben adgya a maga személyében, az örökös jót., amelyhez kel forditani minden szereteteket, hanem még az utat is meg akarta nékik mutatni. a melyen el érhessék azt az örökös jót. utozová tette magát, és mint ha el tevelyedet volna vélek együt, azért hogy kalauzok lehesen, ugy volt közöttök mint ha távul lett volna az Istentöl, azért hogy azIstenhez viszá vigye öket, ö elöttünk járt, és minden lépésinket a magáéhoz igazgata, tudni illik. hogy meg ujitotta. lelkünknek minden szándékit, és hajlandoságit, azon hajlandoságal, és szándékal, amelyeket ki nyilatkoztatta az emberségben, melyet magára vett üdveségunkért. nagy tévelygésben voltunk. nem tudván azt, hogy mit kellesék szeretnünk. vagy gyülölnünk ohajtani, vagy mitöl félni, mit gyakorolni, vagy mit kerülni. akristus meg akart minket tanittani ezekre példájával,

Ugyan erre avégre, mondgya szent agoston. lett emberré az Isten igéje, a mi urunk jesus 
 kristus. meg vetette ez életnek minden javait. hogy mi is az ö példájára meg vessük azokot, és annak minden nyomoruságit el szenvedte, hogy meg mutassa nékünk mind példájával, mind beszédivel, mitsoda bátorságal. kel azokot el szenvedni, és hogy ne ragaszkodgyunk inkáb némelyekhez, mint ha boldogság volna azoknak birtoka, és hogy ne tarttsunk inkáb masoktol. mint ha nyomoruság volna azokot szenvedni.

Mivel ha olyan szüztöl születet a ki tisztaságban maradot. mind mikor foganta. mind mikor evilágra hozta. és aki szüzeségit meg tartotta mind holtig; ez a szüz egy mester embernek felesége volt, és ezel alába alá tapodta, a nemesi vérnek minden pompáját, ö bethlehemben születet, a mely város judeában, aláb valo volt atöbbi közöt. és mostanában egy falu, mind ezekel. arra tanitot. hogy akár minémü fényeségü legyen ahely ahol születtünk, de azért éppen fel ne fuvalkodgyunk.

Szegényé lett, noha mindeneknek ura. és teremptöje. azért hogy meg mutassa azoknak kik benne fognak hinni. hogy ne ditsekedgyenek gazdagságokal, nem akará el szenvedni, hogy az emberek királyá tegyék, noha minden teremptet állatok azö birodalma alat vannak, mert azért jött volt el. hogy meg mutassa az alázatosságnak uttyát azoknak, akiket tettzet néki meg gyógyitani a kevélységnek mirigyéböl. ö éhséget. és szomjuságot szenvedet. noha ötölt bé minden embert eledelel. és italal. ö is lelki, és Isteni képen. az a kenyér. a mely meg elégitti öket, és aza forrás, mely szomjuságokot el ólttya.

Nagy fáradságot szenvedet utozásiban, noha ö légyen a menyei út, olyan volt mint a siket, és a néma azok elött a kik gyalázták, noha ö tselekeszi, hogy a süketek hallanak, és anémak szolnak. meg hagyta magát kötöztetni. noha ö szabadit meg minket, nyomoruságinknak lántzábol. meg ostoroztatot. noha ö veszi ki az embereket. abetegségeknek ostori alal. a kereszten kinokot szenvedet, noha ö mentet meg minket a kinoktöl. melyeket érdemlettünk. végtire meg holt, noha ö támaszttya fel aholtakot. de fel támadot, hogy soha többé meg ne halyon, azért hogy az uj életre valo reménség meg vettesse velünk ahalált.


 Az Isteni ige, mondgya meg másut szent ágoston. hogy magát például adgya azoknak. kik az Istenhez akarnak térni, olyan formában igazgatta beszédit, tselekedetit. és szenvedésit, hogy életének minden részetskéje. ami üdveségünkre légyen. az ö maga viselése. a mi rendünk. 
 nemis vétkezhetünk egyéb képen. mondgya szent ágoston. hanem ha azt kivánnyuk, amit ö meg vetet, vagy ha attol el távozunk, amit el akart szenvedni. és az ö példája minket meg elevenitet. meg világositván minket, mivel utálatossá tette elöttünk mindazt. valamit maga el került, és mind azokot anyomoruságokot, a melyeket szenvedet,. kedveseké tette elöttünk.


V Hogy lehesen haszonal olvasni akristus életét.

A leg fövebb tanáts. ez iránt nem más hanem hogy elnem kel soha felejteni hogy kitsoda az, akinek az életét olvasák. és ugy nem lehet meg ütközni az ö erötlenségin. és szenvedésin. ugy tekintvén azokot. mint kételenségböl valokot. a kristus Jesus, Isten, és ebböl következik, hogy ö minden ható, semmi rajta nem történhetet tehát akarattya ellen. és tsak azért szenvedet mert 
 azt akarta, és anyit amenyit akart. a midön a kereszten meg láttyuk halni. emlékezünk meg arrol. hogy mit mondot, hogy maga adgya az életét. és azt tölle senki el nem veheti. hogy ha az ellensége keziben esik. emlékezünk meg arol., hogy sokszor meg szabaditotta magát kezekböl tsuda által, és hogy minek elötte meghagyta magát fogatni, a földre estenek ö elötte, tsak egy szavára. hogy ha az évangyélisták, kik tsak az ember tselekedetit akarták le irni. némelykor valamely gyengeségben. vagy fel haborodásban adgyák elönkben, a melyekben akarattyok ellen esnek atöb emberek, emlékezünk meg arrol. hogy a mely évangyélista. azö Istenségének 
 meg bizonyitására irt, mi nékünk azt mondgya, hogy azok a fel háborodások benne, akarattal valok voltanak. és hogy ö maga háboritotta fel magát.

Azt ne mondgyuk. hogy azok a fel háborodások. és erötlenségek. nem illettek az Istenhez, de sött még tisztellyük azokot, mivel ugy tettzet annak, aki maga az erö. és böltsesége az atyának. visgállyuk meg hogy mitsoda szándékben vette fel gyarloságinkot, és nyomoruságinkot, és meg fogjuk látni, hogy az ö alázatoságiért, nem hogy meg kellene pirulnunk, de söt még tsudalnunk kell hogy mitsoda tsudálatos szövettségek vagyon azoknak. avégel, amelyre tzélozot. ez avég pedig a mi üdveségünk. azok a meg aláztatások. a melyeket eleinte mindgyárt bolondságnak tarták apogányok. szükséges orvosági valának a mi kevélységünk meg gyogyitására. és a mi orvosunk, maga akart elöbször élni azal az orvoságal., hogy azt édesebbé, és könyebbé tegye a betegnek. akit meg akart gyógyitani.

Némelykor ugy tselekszik mint Isten. némelykor ugy mint ember, és mind Isteni, mind emberi tselekedetit, a mi hasznunkra akarta forditani, ha fényesit atsudákban. azért tselekeszi hogy hígyünk ö benne, és hogy el hitesse velünk, hogy a midön szenvedni fog, nem szükségböl szenved.  hanem hozánk valo szeretetiböl. és hogy ha el fedezi Istenségének ditsöségit. a mi gyarloságinknak fedele alá, azért tselekeszi hogy szeresük. és hogy kalauzunk lehesen. meg mutatván példájával, hogy mit kellesék tselekednünk, és szenvednünk. azt láttyuk, hogy amidön meg akarták kövezni az ellenségi közöt el rejtette magát. és semmit néki nem tehettek, azért, hogy amidön meg ölik, háláadásal. legyünk haláláért, a melyet akarattyábol, szenvedi, és ami hasznunkért. és némelykor el szalad ellenségi elöl. azért, hogy meg vigasztallya hiveit, akik oly tsudálatosan el nem rejthetnék magakot valamint ö, az üldözöjok elöt. ahalálra maga mégyen, hogy engedelmeskedgyek az attya akarattyának, és hogy nekünk meg mutassa. mitsoda bátorságal. kel el szenvednünk. mind azokot anyomoruságokot. a melyek alá tettzik Istennek minket vetni, ahohérok keze által hal meg. mind azon által azt mondgya, hogy maga ajánlya magát. meg akarván nékünk mutatni, hogy az Istenhez valo szeretetböl, és az ö akarattyához valo engedelmeségböl. tselekeszi magunknak tulajdonithattyuk a szenvedéseket a melyeket szenvedtet velünk valamely idegen erö. mint ha mi választottuk volna azokot ö érette. ö magát fel háborittya, és fél a halálhoz valo közelgetésekor., a melyet akarattyábol fogja szenvedni, és amelyet régtöl fogva sohajtotta, és magában érezni akarja. a poháral valo ellenkezést. a melyet akarja az attya hogy meg igya, nem azért hogy mi azt gondollyuk hogy kételenségböl kellene azt meg inya, hanem azért, hogy meg vigasztalya, és oktassa azokot akik eröszakos, vagy természet szerént valo halálal halnak meg.

Kimondhatná meg, hogy mitsoda hasznos nékünk, eza tsudálatos kedvezése az Isteni bölcseségnek, a ki mitsoda nagy joságal szabja magát ami nyomoruságinkhoz, és gyengeséginkhez, ki hitette volna el magával, szükséges voltát az üdveségre, aszenvedésnek, és a kereszt hordozásnak, ha akristus nem szenvedet. és fel nem feszitet volna érettünk. ki hitte volna, hogy szenvedhesen., érezvén magában azt azirtozást, amelyel vagyon atermészet a szenvedéshez. hogy ha a kristus. nem akarta volna azt magais érezni,? kitsoda az. aki gondolhatta volna. hogy eleget tehessen az Istennek a szenvedésekel. a melyekre magokot nem adhatták volna, és a melyektöl irtoztanak hogy ha az az irtozás ki nem tettzet volna akristusban, kitsoda az? aki nem retteget volna a viaskodástol., a melyel meg kel gyözni a haláltol valo irtozást, hogy ha nem láttuk volna a mí menyei orvosunkot vért, és vizet izadni viaskodásában.? ez az akarattal valo fel háborodása a kristusnak, vigasztalására vagyon. a mi akaratunk ellen valo fel haborodásunknak, meg mutatván nékünk, hogy anem vétek, mivel az Isten fia érezni akarta azt magában. meg is tanitot arra hogy mitsoda modon tehesük azt érdemesé Isten elött, el mondván néki fiával, ate akaratod légyen meg, és nem a miénk. eszerént tehát a mi meg váltonknak eröttlenségi nem fognak nékünk tettzeni, mint illetleneknek Istenhez, de söt még igen méltóká az ö véghetetlen irgalmaságához. a melyel meg akart minket váltani, az ö alazatossági a mi ditsöségünkre válnak, mivel érettünk alázta meg magát, imádni fogjuk azö alatsonságit, és el hitettyük magunkal, hogy tellyes szeretettel tartozunk. annak az üdveségunkért szenvedö Istennek.

A második tanács amelyet adhatnak. hogy haszonal lehesen olvasni az üdvezitö életét, a. hogy tsak abban a szándékban kel olvasni, hogy ahoz szabja a magáét, az embernek minden 
 szenttsége abbol áll, hogy akristust kövesse, az Isten minket arra rendelt, mondgya szent pál. hogy hasonlok legyünk az ö fia képéhez. meg másut ugyan azon apostol. arra tanyit. mint hogy az ó embernek képét viseltük, követvén atestnek rosz kivánságit, az uj embernek képét 
 kel viselnünk. a ki is akristus akinek eletéhez kel intézni a miéinket, nem tsak atudásnak kedviért kel olvasni azö életét, ne tsak azért hogy tudgyuk mit tselekedet, hanem azért. hogy meg tanullyuk azö tselekedetiböl, hogy mit kel nékünk tselekedni, azt mondgya vala a sidoknak. akik gyönyörüségel halgatták a szent jános predikácioit,: jános fényes, és égö lámpás volt, és vigadni akartatok egy kevés ideig az ö fényeségének világoságánál. nem eszerént kel. tekinteni azt. akivaloságos világosága az embereknek, ö világoságban vezeti az örök boldogságra nem azokot. akik tsak abban gyönyörködnek, hogy meg tudhassák tselekedetit, hanem azokot, akik hüségel követik az ö példáit.

A midön nem tudgyuk. hogy a kristus mit tselekedet. és mit tanitot eföldön. olyanok vagyunk, mint az olyan utozok, akik éttzaka járván. nem tudgyák hogy el tévelyedtek. mert nem láthattyák uttyokot, és amidön akristus életét kezdgyük olvasni, olyanoká kel lennünk mint ezek az utozok. a kik mihent meg hajnalik, észre veszik tévelygéseket, és ajó utra viszá térnek. menyi keresztény. vagyon olyan. aki azt hiszi hamisan., hogy üdvezülhet. ha a világi szokást követi is. ha magat szereti is. ha keresi is meg elégitteni érzékenységeit. és ha el kerüli is ami néki nem tettzik.? menyin vannak olyanok. akik azt tarttyák. hogy nem tartoznak kereszttyeket viselni, penitentziát tartani, a gyalázatot el szenvedni. az ellenségeket szeretni, magokot gyülölni, és mindeneknek ellene mondani.

Honnét jö ez a tévelygés, amelyben töltik nagyob része az embereknek életeket, hanem attol, hogy nem oktattyák magokot akristus életére, vagy hogy azt ugy nem tekintik mint olyan rendet, amelyhez kel szabni életeket. a sidok nem követék avilágoságot. mely elöttök járt, mert nem üsmerték, mind azon által ök meg menthetetlenek, akeresztények. hittel valyák azt üsmérni. de arra nem vigyáznak, vagy ha vígyáznak is. nem akarják követni.

A jövendölés melyet tett simeon atemplomban a kristusról, bé tellyesedik minden nap. akeresztényeknek nagyob résziben. ez a gyermek, mondá. sokaknak romlására, és fel támadására lészen, és jelül tétetik, melynek ellene mondanak. ö fel támadására lészen azoknak, kik az ö életét olvasák. és akik meg üsmervén rendeletlen életeket, el hadgyák setettségeket. és tévelygéseket.. és álhatatoságal. követni akarják. a menyei világoságot, és kalauzt, de ugyan azon világoság romlására leszen azoknak. kik szemeket nem akarják arra vetni, hogy meg lassák az utat. melyet nékik mutat, vagy ha nézik is, de haszontalanul. mivel azt nem tselekeszik, amire tanittya hogy tselekedgyék. eszerént tzéllya a kristus, sokak ellene mondásának. tegyük fel hogy valamely követ tettek. a mezöre jelül, hogy a jó utat meg mutassa, és hogy az utozok azon akarván el menni, más utra mennek. nem arra a melyet ajel. mutat., az ilyen jelnek mondanak ellene, ugyan igy is tselekesznek az olyanok., akik. akristus életét olvasák. nem akarván azt követni, azért jött el hogy meg mutassa a menyei utat, és ki végyen. a pokolnak uttyárol, ö maga elöttünk jár, hogy el ne tévelyedgyünk, és hogy a jó utat. aroszért el hagyuk, arra tanyit, hogy minden más út nem az a melyen ö jár, a halálra vezet, az ö intésit halgattyák, és azö példait láttyák, de tsak ugy élnek. mint annak elötte, egyedül hagyák járni, még is azt reménlik hogy oda érkeznek. ahová ö megyen, ha nem követik is. enem ellen mondásé. és nem hazutolásé,? tsak gondolni is irtoztato volna? mind azon által ez igy vagyon. valaki nem akarja az életét akristus életéhez alkalmaztatni, az olyan. vagy ellene mond üdveségének. ha a kristust igaznak tarttya, vagy azt tarttya. hogy a kristus nem igazat prédikállot. hogy ha más uton akar üdvezülni, nem azon a melyet mutatot néki.

Tsak azért kel tehát azö életet olvasni. hogy nékűnk például légyen, ugy hogy minden magunk viselésében, azövé ki tessék, el is mondhassuk az apostolal. már nem én élek, hanem akristus él én bennem. hogy azt el érhesük. nem elég tsak olvasni, hanem arrol gondolkodni kel, és magunkra szabni amit olvasunk, mivel tsak ilyen formában lehet haszonra forditani ezt az olvasást, semmi el hagyásra valo níntsen az Isten fiának historiájában. és mint hogy mindent a mi üdveségünkre tselekedet. nintsen leg kiseb tzikelyecskeis., az ö életében, a melyet hasznunkra nem lehetne forditanunk. hogy arra figyelmeteségel vigyázunk. szükséges tehát hogy a leg kiseb részecskéit is meg visgállyuk hogy mitsoda hasznunkra lehetne, és hogy mitsoda indulatot indithat mi bennünk, mivel a szükséges, hogy a kristus életének olvasása, némelykor minket oktáson, némelykor meg szégyenittsen, némelykor meg vigasztallyon, és bátorittson, és végtire, hogy szeretetet, háláadást, tiszteletet, örömet, töredelmeséget, reménséget, vagy félelmet indittson mi bennünk.

A kristusnak egész élete. tsuda tételböl. tanitásból, tselekedetböl, és szenvedésböl áll. tsudákot, azért tett hogy meg bizonyittsa Istenségit. és hogy jól tegyen azokal. kik hozá folyamodtanak, és segittségét kérték, hogy pediglen azokot atsudákot, haszonal lehesen olvasni, tegyük azoknak helyiben magunkot, a kik azokot látták. és akikért azok tétettek, az elsök, a kik bizonysági valának azoknak atsudaknak. hittek abban aki azokot tselekedte. ötet ditsérték. és imádták. tanitványi lettek, tselekedgyünk hasonlo képen, amidön olvasuk, a mit ök láttak, imádgyuk a kristus Jesust. üsmérjük ötet Istenünknek lenni. az ö Istenségéröl valo hitnek tselekedetit tenni elne mulasuk, és szentellyük egészen magunkot az ö szolgálattyára. mivel ötet ugy tisztelik mint Istent. ha néki engedelmeskednek. és szeretik.

Azután illessük magunkra mind azt, valamit tselekedtek azok, akiknek szükségekröl tsudálatosan tett akristus, minden testi gyogyitási. a mi lelki betegséginket jelentették, a vétek ami bél pokloságunk, sukettségünk. vakságunk, inaszakadságunk, halálunk. tselekedgyük mind azt a mi lelkünk meg gyogyulásáért, valamit tselekedtenek a betegek. a testi egésségnek meg nyerésiért, menyünk vélek együt a kristus eleiben. és mondgyuk néki a bélpoklosal, ha akarod meg gyogyithatz engemet, a vakal, nyisd meg szemeimet. és tselekedgyed had lássak. eszerént a többivel is. visgállyuk meg abban. amit akristus kivant azoktol. kik szükségekben. hozája folyamodtanak, hogy töllünk mitkiván, hogy meg enyhittse nyomoruságinkot., tekénttsük meg háláadoságit, hitit, szeretetit, azoknak, akiket oly tsudálatosan meg szabaditotta nyomoruságokbol. mint annak képit. amellyet nekünk is kel érezni magunkban avett kegyelmekért.

A kristus oktatásit. tisztelettel kel olvasni., és eza tisztelet abbol áll, hogy higyék. és kövessék a mit tanyit, ö az igazság, tsak ezaz igazság üdvezithet minket, arrol is fogunk meg itéltetni, a mire a tanyit. azt ugy kel halgatni mint tanitványoknak, és hitelt kel adni mind annak amit mond, eleiben kel tenni setéttséginket, hogy meg világosittsa. és lépesinket, hogy meg igazittsa, epediglen ugy lesz meg, ha magunkra veszük a kristus beszédit, meg visgálván magunkot arrol. a mit mond, ugy hogy meg itéllyük magunkot. ha azon az uton kivül vagyunk, a melyre tanit. és hogy magunkot rendbe vegyük. követvén azt a mit parantsol.

Mint hogy az ö beszéde rende minden igasságnak, ugyan arrol is kell itéletet tenni a mi tselekedetinkröl, és azokot jonak, vagy rosznak tartani, a mint már azok meg egyeznek, vagy ellenkeznek azal, de azt sem kel el felejteni egy szers mind, hogy az arend el mulhatatlan, és meg változhatatlan. a meg nem változik, és a mit kárhoztat., a mindenkor rosz lészen, a meg nem hajol. hogy a mi hajlandoságinkhoz alkalmaztassa magát. hejában igyekeznénk arra eröltetni. hogy azt mondgya a mi nékünk tettzenék. holot nékünk kel ahoz alkalmaztatni magunkot, és meg nyugodni azon amit mond. hogy ha az, a mit parantsol. nékünk nehéznek tettzik, a mi meg romlot szivünknek tulajdonittsuk, és kérjük a kristust, hogy meg gyogyitván minket kegyelmével, véghez vihesük parantsolatit. a midön olyan dolgot találunk beszédiben, a melyet nem értünk. kérjük ötet. hogy értettesse meg azt velünk hogy ha annak értelme szükséges üdveségunkre; folyamodgyunk pásztorinkhoz hogy meg magyarázák nékünk, és addig a meg világositást vehessünk, táplállyuk magunkot az igazságokal. a melyek világasak, és igyekezünk hüségel követni azt amit meg foghatunk, hogy meg érdemelhesük az értelmit annak a mit még meg nem foghatunk.

Hogy hasznunkra fordithasuk akristus tselekedetit, ugy kel azokot tekinteni. mint rendét, és formáját, ami magunk viselésének, itt meg külömböztetik az üdvezitö különös tselekedetit. atsuda tételeitöl. mert atsudákot ugy tekintik. mint azokért valokot, akikért tselekedte és atselekedetit, önnön magáért. ö azt akarja, hogy tsudállyuk tsuda tételeit., de azt is akarja. hogy kövessük tselekedetit, ö, akülönösön valo maga viselésiben. minket akart jelenteni. vagy is hozánk hasonlitani, ezen okra valo nézve mondgya, hogy tanullyunk ö tölle, nem a vakokot meg világositani. és holtakot fel támasztani. hanem alázatos. és kegyes szivnek lenni. a midön valamely beteget meg gyogyit, vagy ött kenyérel, öt ezer embert meg elégit. akoron nem öbenne. tekintem magamot, hogy én is ötet kövessem, hanem abetegben, akit meg gyogyitot. és a népben, akit táplált, mivel én is beteg vagyok, és szükséges nékem is akenyér. ez igy lévén. az üdvezitö tsudáibol meg tudom hogy mit tselekeszik a lelkem gyogyitására. vagy táplálására, azt is meg tudom anéptöl, vagy abetegtöl. hogy mit kellesék tselekednem, hogy meg nyerhesem anékem szükséges kegyelmeket. de amidön atsudákhoz valamely tselekedetet tészen, a mely különösön ötet magát tekinti. akoron öbenne tekintem magamot, és ötet kel követnem, példanak okáért, meg tilttya abetegnek ki nyilatkoztatni a tsudát, melyet ö érette tselekedet, és el szalad a nép közül, a kit meg elégittet, hogy királlyá ne tegye, az illyen tselekedetihez kel tehát. alkalmaztatni amagam viselésit, és követnem kell példáját, el kerülvén valamint ö a hejában valo ditsöséget, és a nagyra vágyást.

Azal az elmével, és igyekezettel kel tehát olvasni az Isten fiának tselekedetit, a mint meg mondottuk ide felyeb. az ö beszédit azért. hogy azokhoz szabjuk magunkot, mivel hasonlo köteleségel. tartozunk követni azö példáit, mint a melyel tartozunk engedelmeskedni beszédinek, mind beszédével, mind tselekedetivel, azt az utat akarta meg mutatni, a melyen kel járnunk, ugyan erre valo nezve is, kel meg tudnunk, hogy mit mondot, és tselekedet, de az Isten fiának tselekedetiben, leg inkáb azt kel meg gondolnunk, hogy mitsoda szándéka volt tselekedetiben. és mitsoda jó erkölcsöt mutatot ki abban, mivel leg inkáb, ezt a szándékot. és ezt a jó erkölcsöt tartozunk követni. ö az apostolinak lábokot meg mosa, ebben a tselekedetiben, az alázatoságnak jó erkölcse fényeskedik, és ö magát, azért alázta illyen formán meg, hogy minket az alázatoságra tanittson. ö a bünösökel eszik, ennek a tselekedetnek szándéka, a felebaráti szeretettöl vagyon, ugyan ezt a szeretetet is jovallya nékünk példájával.

Végtire meg kel tanulnunk, és követnünk akristus kegyeségit, mert mint hogy a szeretet akezdete. minden tselekedetinek, a mi tselekedetink is jók. vagy roszak, ahoz képest. a mint a szeretet. a melyböl erednek., jó, vagy rosz, a mi szeretetünk, jó, ha ugy szeretünk a mint a kristus szeretet, és ha azt szerettyük. a mit ö szeretet, a mi szeretetünk rosz, ha azt szerettyük, a mit ö nem szeretet. ö agazdagságot, ditsöséget. gyönyörüséget nem szerette, sött még ezeket meg vetette.  ö nem kerülte a szegénységet. a köny hullatást, abestelenséget, fájdalmat, gyalázatot, ahalált, ö tsak az attya ditsöségit kereste. és minden igyekezete a volt, hogy néki tessék. és néki engedelmeskedgyék. egy szoval. örökösön tsak az Istent szerette, és avétket gyülölte, ö a világi jóktol magát el vonta akarattyábol, és annak gonoszságátol nem tartot. ugyan ezt is akarta nékünk tudtunkra adni. életének minden maga viselésével, és ugyan ezt is kel követnünk. és erröl gondolkodnunk, életünknek, minden napjaiban.

Immár minden meg lévén mondva, még egy nehány szót kel mondanunk arrol, hogy mitsoda. hasznot kel venni, a kristus szenvedésinek olvasásábol, szükséges azt ugy tekinteni, mint akaratal valo szenvedést, és igen jó azt ugy tekintenünk mint két ókból valo szenvedést, it az ö szenvedési közi számlállyák, nem tsak azt, a mit ellenségeitöl szenvedet, hanem minden alatsonságit és emberi erötelenségit, mint agyermekséget. éhséget, szomjuságot, fáradságot, félelmet, a sok járást., és közönségesen. mind azokot a nyomoruságokot, a melyeket tettzet neki fel venni a mi üdveségünkért,

Elöször, azért szenvedet. hogy eleget tegyen az Isten igasságának vétkeinkért. és magára vette. noha ártatlan volt, a vétkeinkért valo büntetést., hogy meg mentene az örökös büntetéstöl., a melyre itéltettünk volt. az Istennek igasságos itéletiböl. eminket két dologra kötelez, eloször, hogy nagy hálá ado szeretettel. legyünk. a kristushoz. a ki mi érettünk szenved, és aki mindent el követ, hogy meg üsmértesse velünk. hozánk valo nagy szeretetét., a második a. hogy tellyeségel valo gyülölségel, és irtozásal legyünk avétekhez. a melyet tsak az Istennek., szenvedési, és halála által lehetet el törölni.

Másodszor. ha ugy tekéntik a kristus szenvedésit. mint olyat, a mely a mi oktatásunkra valo, lehet azt olvasván. ilyen formán gondolkodni. el kel magunkal hitetni, hogy tellyeségel szükséges az üdveségért valo szenvedés, mivel tsak azon az uton vezet oda az üdvezitö. és ugyan azon ment bé oda maga is, szégyenleni kel a lágyságot, a melyel, oly igen kerülik mind azt, valami sanyargathatná az érzékenységeket, vagy meg alázná az elmét, meg tekintvén magunkot mint bünöst, és a kristust, mint ártatlant. az orvos él az orvoságal. a melyre szüksége nintsen, a beteg azt meg veti. noha néki tellyeségel szükséges az üldoztetésben vigasztalást találnak. mivel az urokal. egy allapotban vannak, egy szoval. meg visgalván a kristusnak minden maga viselésit a szenvedésiben. a magokét meg szentelni, tölle meg tanulhattyák.

A kristus, az attyátol szenvedet., aki is ahalálra adta ötet, ö az emberektöl szenvedet. a kik hálá adatlanságal fizették meg néki minden jó téteményit, a kik ötet meg vetették, gyalázták, káromlották, keresztre feszitették; végtire a maga akarattyábol szenvedet, mivel ö maga magát ajánlotta áldozatul az emberek üdveségiért, az engedelmeség a melyel el vette az attya kezéböl a pohárt, minket arra tanyit, hogy zugolodás nélkül kel vennünk az Istentöl küldetet kereszteket. ugy mint a betegséget. szomoruságót, joszág vesztésit, atyánk fia halálát, a mitsoda kegyesegel szenvedte mind azokot az gyalázatokot az emberektöl. olyanal kellene mi nekünk is ellene állanunk aharagnak, és aboszu állásnak, a midön valaki meg bánt, az a buzgo szeretet, a melyel magát adta az attya ditsöségiért, és a mi üdveségünkért. minket arra tanyit, hogy meg szentellyük a valoságos Isteni szeretet által. mind azokot a szenvedéseket. a melyeket magunknak adunk. vétkeink botsánattyára. meg tanit példájával. hogy az emberi üldözéseket, az Isten kezeiböl vegyük, és imádnunk kel azö igasságát, akár mely nagy igaságtalanságal. bányanak is velünk. mások, meg tanitot minket az ellenségünköt valo szeretetre, a gyalázatért, gyalázatal ne fizesünk, botsásunk meg annak a ki meg bánt, és joval fizesük a gonoszt, végtire arra is meg tanitot, hogy vigasztalnunk kel magunkot. aszenvedésinkben. meg tekintvén aditsöséget. mely azokot fogja követni,

Ugyan azt is kel még igen jól fel jegyezni. az olvasásban, hogy mit szenvedet érettünk akristus, netekinttsük tsak azt, mondgya szent agoston. hogy mere mégyen az. Isten fia, hanem azt is tekinttsük, hogy hová mégyen, ö minket keskeny, darabos, és nehéz uton vezet, de az örökös ditsöségre vezet, kövesük ötet mind végig. ö alatson rendben éll, és afájdalmakban hal meg. de holta után fel támad, és mennyekben fel mégyen, ahol az attyának. jóbb keze felöl üll, ne vegyük el soha szemeinket ö rolla, soha elne válaszuk az ö ditsöségit szenvedésitöl. amidön szenved. tekénttsük meg aboldogságot, melyet akar nyerni, és midön ditsöségben láttyuk, emlékezünk meg arrol. hogy a kereszt által ment bé ditsöségében, a mint ö tselekedet, nékünk is ugy kel tselekednünk, az ö szenvedésének, és boldogságának. társaságában hi minket. vagy is inkáb társunká lett nyomoruságunkban. hogy minket társaivá tenne boldogságában, meg fogjuk látni, az ö halando életében, az életnek formáját, amelyet kel élnünk eföldön, és azö boldogságos életében. a képit annak, a melyet nékünk készit menyekben, ha ugy élünk, a mint ö élt., mert valamint szent Cypriánus mondgya, a keresztények még olyanok lesznek, valamint a kristus. hogy ha olyanok mostanában, a 
 mitsodás ö volt, quod est Christus. hoc érimus Christiani, si christum fuerimus imitati. 

Végtire, az utolso tanáts, a melyet adhatnak. azoknak. akik haszonal akarják olvasni akristus életét, ahogy, az az imádság, meg elöze, és kövesse az olvasást, az olvasás elött kérni kel az Istent., hogy az ö fia életének minden részeiben, üsmertesse meg velünk, mi formában akarja, hogy mi azt hasznunkra fordithasuk, és az olvasás. után, kérjük kegyelmit, hogy. követhesuk azt. a mire tanyit. Az ige meg testesülvén. köztünk maradot, mondgya az évangyélium, tellyes lévén kegyelemel. és igazságal, ö hozta el az igazságot. hogy hivatalunkra tanitson, és akegyelmet, hogy követesse velünk, azt, amire az igazság tanitot, ez az igazság, akinek. kel minket tanitani, minden tzikeleiben ki tettzik az ö életének. de tsak a lelki szemek láthattyák azt meg. ö nékie kel. fel nyittani szemeinket, más képen: az ö tselekedeti. és beszédi. olyanok lésznek nékünk, mint a bé zárt könyv, vagy mint a példa beszédek, amelyeket nem fogjuk érteni. és a midön az igazság üsméretire. fel nyittya szemeinket. kérjük arra, hogy gerjesze fel bennünk szeretetét. és adgya meg nékünk azt a kegyelmét. melyet szenvedésivel nyert nékünk. és a mely szeretetti tudományát. és követteti példájátt., akristus emberré lett, hogy az emberek szeresék. azért élt hogy nékik meg mutassa miformában szeresék, és a menyekben viszá ment. hogy nékik a szent lelket el küldgye, a ki is az ö szivekben önttse azt a szeretetet, a melyet kiván töllök. etehát egész munkája az üdveségünknek,. üsmérjük meg magunkban, hogy mitsoda köteleségel tartozunk szeretni akristust. tanullyuk meg az életéböl, hogy mi formában akarja hogy szeresük, kérjük. kegyelmét, hogy ugy szerethesük amint kivantatik, és hogy 
 adgya szivünkben azt atüzet. amelyröl maga szól, Azért jöttem el, hogy tüzet hinttsek a földre, mit kivánok. hanem hogy meg gyullyon.

Vége



Elsö könyv.

A mely magában foglallya mind azt. valami lett keresztelö szent János fogantatásátol fogvást. a kristus prédikálásának elsö esztendeiig. pag. 1.


Második könyv

A mely magában foglallya. a mit. a kristus tselekedet: predikallásának két elsö esztendejében. pag. 39.


Harmadik könyv

Mely magában foglallya mind azt. valamit akristus tselekedet predikállásának harmadik esztendejében: pag. 89.


Negyedik könyv

Hogy mit tselekedet Jésus. jérusalemben gyözedelmesen bé menetelétöl fogvást. menyben meneteléig. 181

A Kristus Jesus
Életének
Historiaja

Világ teremptése után. négy ezer esztendöt számlálnak, amelyek alat. mindnyájan az emberek az ördögnek. kegyetlensége alat sohajtoznak vala, akinek rabsága alá vettettek volt, a vétek által. tsak nem az egész világot el boritotta volt. a bálványozásnak setéttsége. egyedül a sidó nép üsmérte az Istent, és ugyan tsak az is várta a meg ígért messiást, mert mihent az ember a halálnak rabsága alá adá magát. az ördögnek. intselkedéséböl, az kit az Isten. azal fenyegeté. hogy egy aszony olyan fiat szülne, aki ö ellene hadakoznék. és az Isten meg üsmértetvén. és imádtatván magát. bizonyos számu emberekel. ugyan azoknak. maradéki közül kelletet születni, a kigyon valo gyözedelmesnek, és az emberek meg szabaditojának,

Leg elöbször ábrahamnak igére meg az Isten. hogy minden nemzetek meg áldatnak az ö maradékában. ezt az igéretet meg ujitá az után. mind Isáknak, mind jákobnak, és idövel. világosabban meg magyarázá. a jákob. tizen két fiátol származot sidoknak., hogy miben. állana. a nemzetek áldása, reménséget adván nékik egy olyan meg váltorol. akinek születesét, életét. és halálát világosan meg mondotta nékik meg elöre. sött még azt is akará, hogy valami rajtok történnék, jelentené szüntelen azt a meg váltot, áldozatokot rendele nékik. amelyek jelentenék azt anagy áldozatot. a mely által eltörölné az emberek vétkit, és ö érettek olyan tsudákot tett, a melyek árnyéki. és jelei valának. azoknak, amelyeket idövel akart tenni az egész világ üdveségiért

Ez igy lévén, mindenek hirdették nékik azt az Isteni meg váltót, a proféták, akiket az Isten sok izben küldöt hozájok, tudtokra adták nékik el jövetelét, és anyomoruságok., a melyekel. ostorozta öket az Isteni igasság. rendeletlenségekért, buzgoságal ohajtatta, és nyukhatatlanságal. váratta vélek a mesiást, vagy a kristust, az elsö sidó szó, a másika görög, mindenike kenetetetet tészen. a sidok eszerént nevezék azt, akit ugy várták, mint egy nagy királyt. akit az Isten különös kenettel. fogja fel kenni. amely kenetnek, az ö királyoknak, és profétajoknak. fel kenetetések, tsak. jele volt.

Végtire, négy ezer esztendeig tarto várakozások után. az idö, melyet az Isten, az emberek. válttságára rendelte volt. és a melyet a proféták. meg jövendölték. bé tellyesedék. a romaiak igen nagy békeségben valának augustus Császár uralkodása alat, és a sidokon hérodes uralkodot., akit is a romaiak adták volt nékik királynak. ennek az idegen királynak. uralkodása, nyilvanságos jele volt. a messiás rövid idö alat valo el érkezésének. ezen jövendölése szerént jákobnak. Elnem vétetik a fejdelmi pálcza judábol. és a fejdelem az ö agyékábol. mig el nem jö, a ki el küldetik, és ö lészen., a nemzettségek várása. ugyan abban az idöben is tellyesitté bé az Isten. azö öröktöl fogva valo szándékát. hogy akristus jésus, a sidok. és apogányok. szabaditoja. a sidok közöt születesék. és végben vitte ö általa, az emberek üdveségének nagy munkáját, olyan formában. a mint az Évangyélium elönkben adgya. és a melyet le irjuk ebben a historiában.

Kristus Jesus
Életének
Historiája


ELSÖ KÖNYV.
A mely magában foglallya mind azt. valami lett, keresztelö szent jános 
fogantatásátol fogvást. akristus prédikállásának. elsö esztendeiig.


 A sidok közöt vala egy szent pap. kinek neve zakariás volt. ez a szent ember. az ö feleségével, Ersébethel, az Isten parantsolattyában szentül éltenek. mind ketten korosok valának. az Isten meg akarván probálni az ö jó erkölcsöket, hogy az után azt nagyob fényeségel jutalmaztassa meg, nékik gyermeket nem adot vala, és meg engedte nékik szenvedni a magtalanságnak gyalázattyát. a melyet abban az idöben ugy tekintették., mint menyei átkot, ugy történék egykor. hogy zakariás a templomban szolgálván. az ö rendi szerént. és az Istennek jó illatokot ajánlván. a törvény parantsolattya szerént. Gabriel angyal meg jelenék néki. és tudtára adá az Isten parantsolattyábol, hogy fia lenne, kinek neve lenne jános, hogy az a fiu nagy lenne Isten elött, még az annya méhében bé töltetnék szent lélekel., hogy a még meg fog tériteni. sokakot az Izrael fiai közül. és a ki az ur elött fog járni az Illyés lelkével. és erejével. hogy néki utat készittsen, és az embereket arra inttse, hogy ötet bé fogadgyák. Zakariás pedig kételkedék. ezeknek azigéreteknek igaz voltában, felelé az angyalnak, miröl üsmérhetem én azt meg, hogy a mit mondasz az igaz légyen? mivel én öreg vagyok, és azén feleségem már koros. az Angyal. hihetetlenségiröl meg feddé. és meg mondá néki. hogy azon szempillantásban. meg némulna. és mind addig nem szollana, valamég mind azok bé nem tellyesednek, a miket meg jövendölt néki. zakariás azon orában meg némulván. anépnek nem szolhata. hanem tsak jelek által mutogatot. aki is észre vévé. abbol. hogy valamely látása lett volna.

Zakarias, el végezvén amaga szolgálattyának az ideit, viszá tére amaga házához, mely judeának egyik városában volt. és az Isten bé tellyesité. a mit az angyal által mondatot volt néki, mivel Ersébet fiat fogant méhében, és nagy rejtékben marada ött holnapig, hogy az alat. tsak egyedül az Isten elött vigadhason. azért akegyelemért melyet tett véle, meg mentvén ötet. a magtalanságnak gyalázattyátol, és olyan fiat adván néki. akiröl oly nagy dolgokot mondottanak.


 Ersébeth. hat holnapi terhes volt, a midön az Isten. ugyan azon Angyalt. a kit Zakariáshoz küldöt. volt, galiléai názáreth városában küldé. hogy akristus születésit tudtára adná annak a személynek. a kit öröktöl fogva. anyának válásztotta volt. ez a személy. David familiájábol valo szent szüz volt, kinek neve volt Mária, akit ugyan azon familiábol valo josef nevü ember el jegyzette volt. és a ki szüzeségben élvén, az ö férje néki, mind bizonysága. mind hiv örzöje volt tisztaságának, az Angyal. bé menvén házában köszönté és mondá néki. üdvez légy. oh’ malasztal tellyes. az ur vagyon teveled. tevagy áldot az aszonyi állatok közöt. a szent szüz. nagyon meg háborodék az angyal jelen valo létin. és igen álmelkodék köszöntésin. de az angyal meg bátorittá, mondván hogy ne félyen, és hogy olyan fiat szülne. a ki nagy lészen. aki a magosságbéli fiának hivatatik, akinek az Isten véghetetlen birodalmat ád. és azt a fiát jésusnak neveze. az az üdvezitönek. a szent szűz meg gondolván hogy mitsoda formában élne szent josefel, és nem látván modgyát miképen tarthassa meg szüzeségit. ha anyává lészen, mondá az angyalnak, hogy lehet a meg, mivel embert nem üsmérek, az Angyal felelé néki, hogy az a szent fia, akit az Isten fiának fogják hini, a szent léleknek láthatatlan erejétöl fog tölle születni. és meg akarván néki mutatni hogy Isten elöt nem lévén semmi lehetetlen, véghez viszi benne. minden hatoságának. ezt anagy tsudáját, az után tudtára adá néki hogy mitörtént légyen az ö rokonával. Ersébethel. aki is anyi sok idökig tarto maktalansága után. már hat holnapi terhes. ezeket halván a szent szüz. észre vévé hogy anya lévén, szüzeségit el nem vesztené. alázatoságal. engedelmeskedék az Isten parantsolattyának. és mondá az angyalnak, imé az urnak szolgáloja, legyen nékem ate mondásod szerént., az angyal el menvén tölle. a szent lélek réája szálla véghez vivé benne a nagy titkot. a melyhez készitette volt ötet. annak elötte sokal. néki adot bövséges malasztival. a szent szüz. mehében fogadá. az Isten fiát, a szent háromságnak második személyét, ki meg testesüle, az az. hogy emberé lett.  testet, és lelket vévén magának valamint mi. ennek a tiszta és alázatos szüznek méhében

Maria meg tudván az ö rokonának terhben valo letit, nagy siettségel mene látogatására. oda érkezvén. mindgyárt köszönté arokonát. Ersébeth pedig, mihent meg hallá a szavát, azonal 
 érzé, hogy a magzattya. örömében röpöse méhében. és bé telvén szent lélekel. fel kiálta áldot vagy az aszonyi állatok közöt. és áldot ate méhednek gyümölcse, honnét vagyon enékem. hogy az én uramnak anya jöjjön hozám, az után meg mondá a szent szüznek. mint röpösöt méhében a magzattya. és ismét mondá. boldog vagy hogy hittél. mert valamiket meg mondatot néked az ur. azok mind bé tellyesednek. A szent szüznek szive, ezekért aditséretekért fel nem fuvalkodék. meg üsmérte az Istentöl vett malasztakot, ugyan az ö ditsöségire is akarta azokot forditani, és nem hogy hitének tulajdonittotta. volna mind azt. a minek benne bé kelleték tellyesedni, hanem azt tisztán. ateremptö irgalmaságának tulajdonittá. mondván, magasztallya az én lelkem az urat, és az én lelkem örvendezen. az én meg váltó Istenemben. mert meg tekintette alázatoságát szolgálojának, amidön az Istennek ugy tettzik, aleg kiseb teremptet állattya által is. nagy dolgokot viszen végben; ö elötte kedves dolog, az alázatosokot fel magasztalni, és a földre vetni, a kevélyeket. és hogy ö hiv az igéretiben, mivel azért választotta ötet fiának anyává. hogy bé tölttse az irgalmaságot. melyet meg igérte volt. ábráhamnak. és atöb patriárkáknak.


 A szent szüz. három holnapig maradván. rokonánál. az után viszá tére házához. azonban pedig az Ersébeth szülésének az ideje el érkezvén, akörül lévö szomszédi, és attyafiai. hozája menének, és vigadának véle együt. hogy fiat szült volna. a nyoltzadik napon, a mellyen kelleték környül metélni a gyermeket., és nevet adni néki, mindnyájan zakariásnak akarák nevezni, de egyedül Ersébeth arra reá nem álla. akarván hogy jánosnak hivatassék. valamint az Isten azt meg parantsolta volt. az angyal által. mindenek mondák néki, hogy senki a familiájában. azon a neven nem hivatatnék, és inték zakariásnak. hogy jelentené ki ez iránt mi volna akarattya. a ki is egy iró táblát vévén kezében. fel irá hogy jános legyen az ö neve. azonnal. meg nyilék azö szája, és nyelve, és szolni kezdvén. az Istent ditséré. mindnyájan akik jelen voltanak és látták ezt a tsudát. vagy akik azt meg hallák. tsudálkozni kezdének rajta,  és kérdeni kezdék egy mástol. mit gondolsz. hogy mi lesz még ebböl a gyermekböl.?

De a mit mások nem tudtak. zakariásnak a ki nyilatkoztatot volt., aki is bé töltetvén szent lélekel. meg. üsmérte a meg testesülésnek titkát. és azt is. hogy mitsoda része lenne abban atitokban az ö fiának, azért is mihent a szollás viszá adaték. néki. jövendölni kezde, mondván. Áldot légyen az Izraelnek ura Istene. mert meg látogatta. és meg váltotta az ö népét. az Isten Dávid házábol valo meg váltót adot, hogy bé tellyesittse igéretit. mellyeket tett volt ábrahamnak. és a melyeket gyakorta ki hirdette volt aproféták által. és a meg testesülésnek. hasznait. ezen kevés szok alá foglalá; meg igérte nékünk, hogy meg szabadulván. ellenségink kezéböl. szolgálni fogjuk ötet, elöttejárván. a szenttségben. és igasságban. életünknek minden napjaiban, az után. a fiahoz igy szolla, és te kis gyermek. a magoság bélinek profétája lészesz, mivel az urnak szine elött fogsz. járni, hogy néki el készittsed az utakot, és hogy az ö népével. meg üsmértessed az üdveséget. az Isten bé tellyesitté mind azokot. valamiket meg jövendöle zakariás a fiárol, hogy pediglen. arra a nagy szolgálatra keszittse ötet, a melyre rendelte volt. meg erösitté ötet lelkével, és azt akará, hogy a pusztában. laknék, mind addig, valamég az Izrael népe elött. kelletnék néki meg jelenni.


 Az alat. a még. a szent János születésekor valo tsudának hire el terjedet volna. az egész judeában, a szent szüz, a ki názárethben viszá tért volt., nagy tsendéségben gondolkodék.. a titokrol, melyet az Isten munkalodot benne, a mely dolgot el titkolta volt a férje elött, de a terhes volta, azt ki nyilatkoztatta. és szent josef észre vévé. hogy terhben volna, de mivel hogy igaz ember volt. nem akará azt ki hiresiteni, de fel tevé magában, hogy titkon. meg válnék a feleségétöl, ezen gondolatban lévén. az angyal meg jelenék néki, és monda, josef, Davidnak fia. ne fély magadhoz venni máriát ate feleségedet., mert a mi ö benne fogantatot. a szent lélektöl vagyon. a mely fiat fog szülni, azt Jésusnak nevezed, mert ö szabadittya meg népét büneiböl, josef engedelmeskedvén aparantsolatnak. a feleségével. lakék. nem élvén soha. a 
 házasági szabadságal; e szerént tellyesedik vala, bé, a mit az Isten meg jövendöltetet volt, Isaiás profétával. ilyen képen. egy szűz méhében fogad, és fiat szül. a kit Emmanuelnek nevezik. a mely tészi. Isten mi velünk.


 A szent szüz szülésének ideje el érkezvén, akristus jésust evilágra. hozá, olyan formában, amint ez után meg fogjuk mondani. mert minek elötte fel tegyük születésének historiáját, szükséges, és igasságos meg üsmértetni azt, aki születik, Az emberek le szokták irni. a földi nagy uraknak. genelogiájokot, hogy öket nagyob tiszteletben tegyék, nemesi vérekért, és elejeknek nagy tselekedetekért. Maria ollyan fiat szül, a kinek. két genelogiáját. és két születésit adgya elönkben az Évangyélium, mert annak a fiunak két természete vagyon. a kristus Isten. és ember egy szers mind, és egy személyben foglallya az Isteni természetet. és az emberi természetet. ugy mint ember, sok számu embertöl származik, ugy mint Isten. tsak az atya Istentöl, ugy mint ember, idöben születik, ugy mint Isten. öröktöl fogva születet. és 
 öröktöl fogva valo. nézük meg mit mond nékünk szent jános az ö Isteni és öröktöl fogva valo születéséröl. és hogy mitsoda okokbol akart emberé lenni.

Azt mondgya tehát. hogy a kristus, az Istennek igéje, az az, az Istennek. gondolattya, vagy szava, a midön valaki gondolkodik, az elméjiben olyan lelki képzelést formál. a mely képzelést. vagy képet. nevezik igének. az az, az elme szavának, mivel ugy mondván, a gondolattal. beszél az elme magával., Az Isten tiszta lélek, aki tekélleteségel üsmeri magát, és aki magát öröktöl fogvást üsméri. magát üsmérvén gondolkodik tehát, és magárol tekélletes képet formál. és az a kép, az ö igéje. De a mi azt az igét véghetetlen képen, felyeb magasztallya. minden emberi gondolat felet. ahogy, az az ige más személy, és mind azon által ugyan azon Isten aki ötet formálta., És ez akét személy, véghetetlen szeretettel szeretvén egy mást, öröktöl fogvást. az az öröktöl fogva valo szeretet. a melyel egy mást szeretik. egy olyan harmadik személy, akit szent léleknek nevezik. és aki ugyan azon Isten., mint akét elsö személy. akitöl származik. Erre tanyit hát minket a szent haromságrol valo hit, aki is nem más. hanem az az. Isten. akit imádunk, egy három személyben. akinek a második személyit. fiunak nevezik. nem tsak azért. hogy az elsö személytöl születet. akit ezen ókbol atyának nevezik. hanem még igének, mivel az ige belsö képen valo gondolattya és szava. az elsö személynek. aki magát üsmervén ötet szüli, és aki öröktölfogva szüli, mivel öröktöl fogvást üsméri magát: Ezért is mondgya szent János, kezdetben, azaz, hogy a világ kezdetekor. az. ige már volt. és az Istenben volt. mivel agondolat. az elméjiben vagyon. annak, aki azt gondolya, és ö Isten volt. és az ige egy, azal, aki ötet szülte.

Az ige tehát mint Isten. mindeneknek teremptöje. ezért is mondgya az Evangyélista. hogy mindenek ö általa lettek. és semmi nem lett ö nála nélkül. ettöl vagyon. hogy némelykor az Isten bölcseséginek nevezi az irás ötet, mert az attya üsmerettsége által születet, és némelykor, az Isten karjának, és erejének, mert az Isten. mindeneket ö általa teremptet. ismét azt mondgya szent jános, hogy az élet öbenne vagyon, nem is lehet más képen. mivel ö általa éll mind az, a miben élet vagyon., azt is mondgya. hogy az az élet. az emberek világosága volt., mivel. az emberek. okosok lévén. olyan lelkek vagyon. a mely meg világositatot. a bölcseség., és az igazság által, ez a kettö pedig valoságos élete a léleknek, és a midön a lélek meg fosztatot a bölcseségtöl. és azigazságnak világoságátol. akoron meg holt. a menyiben meg halhat, Azige pedig, önnön maga az az igazság. és az az örökös böltseség, a mint szent János mondgya. és ezen kettöben valo részesülés tészi a lelkeket bölcseké, és igazaká. mivel azö igazságok, és bölcseségek. tsak attol avéghetetlen bölcseségtöl. származik. a mely nem egyéb, hanem azIsten ígéje. az évangyelista hoza tészi. hogy eza világoság. a setéttségben fénylet. tudni illik. az emberek közöt. kik, el valának temetve, a véteknek setéttségében. a mely setéttség. meg nem üsmérte azt a világoságot. hogy pediglen meg üsmértesse azt vélek, az Isten hozájok küldé. jános nevü emberét. ugyan azont. akinek fellyeb láttuk tsudálatosan valo születésit. és ezután meg fogjuk látni. mit tselekedet. hogy véghez vihesse hivatallyát, a mely hivatal abbol állot, hogy meg mutassa az embereknek a világoságot, melyet vakságok nem engedé hogy meg láthassák, hogy az ige avilágban vólt, de avilág azt meg nem üsmérte. tudni illik. avilágot szeretök., kik a teremtett állatokhoz kaptsolván magokot. az Istenröl el forditották volt. szemeket. és szereteteket., hogy az övéi, az az. az emberek. kik az ö teremtet állati, és föképen asidok, kik nepei valának, ötet bénem fogadták. és bé nem fogadván az ö Isteneket. el vesztették azt a nagy hasznot. a melynél nagyobat nem remélhettek. mivel hatalmat adot mind azoknak. kik ötet bé fogadták. hivén nevében. hogy az Isten fiaivá legyenek. nem testi születés által, a mint az emberek születnek, hanem lelki születés által. melyet az Istentöl veszik, és hogy meg érdemelye az embereknek ezt aditsöséges születést. az ige. mondgya az Évangyélium., testé lett, és közöttünk maradot. az az, hogy emberé lett, és ugy mint Isten öröktöl fogva születet az Atyának kebelében, és ugy mint ember. idöben születet a szent szüznek méhéböl. és ugyan ezen utolso születésinek historiáját. fogjuk ide aláb le irni.


 Augustus. a romai birodalomnak. Császárja, az egész birodalomban lévö népeknek. számát meg akarván tudni. parantsolatot ada ki. hogy kiki a maga városaban. menne magát fel iratni, erre a parantsolatra valo nézve. szent josef, a szent szüzel. galiléábol. bethleemben. a juda városában mene, hogy ót fel iratná anevét. mivel Dávid familiájábol valo volt. és eza király bethleemben születet a mely várost. az irás Dávid városának nevezi, a midön ótt lettek volna, a szent szüz szülésének, ideje el érkezvén. a kristus Jésust szülé, és bé polálá, és mint hogy hely nem. vala a vendég fogadoban. a jászolban fekteté, avároshoz közel. a juhokot örizvén, a pásztorok egy szers mind nagy fényeség vévé öket környül. és az angyal meg jelenvén mondá, ne féllyetek. mert ollyan jó hirt mondok néktek, amely bé tölti örömel az egész népet. mivel ma a dávid városában olyan üdvezitö születet néktek. a ki az ur kristus. és erröl a jelröl meg űsmeritek. egy gyermeket találtok bé polálva, egy jászolban fektetve. és azonnal. nagy menyei. sereget hallának. kik ditsérék az Istent. és mondák. Ditsöség a magosságbéli Istennek, és békeség a földön lévö jó akaratu embereknek. az angyalok el menvén. a pásztorok. siettségel menének bethlehemben. a hol meg találák Mariát, josefet, és akis gyermeket ajászolyban. és meg láták. hogy az angyal igazat mondot volt nékik. ök pedig viszá térvén. az Istent ditsérék. és mindennek hirdeték a tsudálatos dolgokot melyeket láttak, és mindenek tsudalkozva. halgaták öket. a szent szüz pedíglen. a szivében tarttya vala mind ez igéket. és azokrol gondolkodék.


 A Mojses törvénye. szerent minden férfiu gyermeket környul kelletet metélni nyoltzad nap mulva, születések után. az Isten eszerént parancsolta volt meg ábrahámnak. mivel egy fiat akarván adni ennek a patriárkának. a kinek maradékábol kelleték születni a meg váltonak. és szövettséget akarván véle tenni, a melyet meg kelletet tartani azö maradékinak. a környül metélést parantsolá néki, mint bélyegit, és jelit ennek a szövettségnek, fenyegetvén azal minden férfiu gyermeket. a kin ez a jel nem volna, hogy ki törölné népenek száma közül. ábrahám. és az ö maradéki a sidok, meg tarták hüségel ezt a törvényt. akristus meg akarván tartani ezt a törvényt, azért is Évangyélium nékünk fel teszi hogy a nyoltzadik napon környül metélték. és Jésusnak nevezteték. az angyal meg mondotta volt. még fogontatása elött. hogy ezen névre nevezék.


 A szent szüz. és szent josef. még bethleemben valának, a midön a mágusok jérusálemben érkezének. az az filosophusok, kik nap keletröl jöttenek. és akik kérdezkedének, hogy hol volna. az ujonnan születet sidok királya, mondván. hogy nap keleten látták volna atsilagját, és hogy imádni jöttek volna ötet, ezen akérdésen tsudálkozának a jérusálem béliek, és hérodes király igen meg háborodék. esze gyüjté az áldozo papokot, és atudosokot. hogy meg tudhasa töllök, hol kelletik születni a messiásnak. akit vártanak, mivel ö azt jól észre vévé hogy azt keresnék a magusok, a sidok királya nev alat. mindnyájan azt felelék néki. hogy bethleemben. 
 mikéus proféta szerént.. Es te bethleem juda földe. semmi képen nem vagy leg kiseb a juda fejedelmi közöt. mert belöled jö ki avezér. aki az én nepemet Izraelt vezérellye.

Hérodes ezeket halván. titkon magahoz hivatá a mágusokot. és tudakozodék töllök. hogy mitsoda idöben látták volna. azt atsillagot. az után el küldé öket bethleemben. mondván, eredgyetek, és tudakozodgyatok agyermek felöl, és mikor meg talállyatok. adgyátok tudtomra. hogy had menyek el én is imádni. a mágusok alig indulának bethleem felé. hogy meg láták a tsillagot. melyet nap kelet felé láttak volt. és az Évangyélium fel tészi. hogy a tsillagot meg látván, igen meg örülének. atsillag elöttök menvén. meg állapodék a hely felet, ahol. akristus vala. a mágusok. bé menvén aházban. ót találák a gyermeket. az ö anyával. a szent szüzel: és le borulván elötte. imádák ötet, és ajándákot ajánlának nékie. aranyat, temjént, és myrhát, és minek utánna véghez vitték volna tiszteleteket., a magok hazájában viszá térének. de jerusálemet el kerülék. mert álmokban. meg volt nékik mondva, hogy herodeshez viszá ne térjenek


 A szent szüz, és szent jósef. hüségel. meg tartván. a környülmetélesröl valo parantsolatot., ugyan azon hüségel akarák véghez vinni a törvénynek. meg más más két parantsolattyát is, az egyike annak. az anyákot tekintette. és a másodika, az elsö szülötteket, az elsö parantsolat azt 
 hagyá az aszonynak. hogy a szülése után egy darab ideig házánál maradgyon. semmihez olyanhoz ne nyullyon, a mi az urnak szenteltetet. se a szent helyre bé ne menyen., az az idö pedig negyven napig tartot. a férfiu gyermekért, és nyolczvan napig a leány gyermekért, és a midön ez az idö bé tellyesedet. az aszszonynak a templomban kelletet menni hogy meg tisztullyon. és ót egy barányt kelletet adni az áldozatra, és egy galambat. vagy egy gerlitzét. a büniért. hogy ha pediglen egy bárányt nem adhatot, szabad volt a bárány helyet egy galambot. vagy egy gerlítzét adni.

A második parantsolattya a törvénynek., a mely az elsö szülöt fiakot tekinté. arra kötelezé a szüléket, hogy azokot bé mutassák az Istennek. és pénzen meg válttsák. minden elsö szülöt. Izraelben. az emberek. és az állatok közöt, az Istennek volt szenteltetve, ezt aparancsolatot akoron adá ki, a midön egyiptumban. minden elsö szülötet meg ölete, hogy faraot. a népe el botsátására kénszeritené. ezen szentelésel. arra akará kötelezni a sidokot. hogy soha elne felejtenék azt ajó téteményit. és mint hogy szükséges volt, hogy a szenteltetet dolog néki fel áldoztassék. áldozatul, azal meg elégedék. hogy állatokot áldozanak, és a fiakot meg válttsák. lehetet volna azokot a gyermekeket néki szentelni más képen is. példának okáért, hogy az oltárnál szolgállyanak, de erre a hivatalra. a lévi nemzettségit választá. az Izraelben lévö elsö szülöttek helyet., ugy hogy minden elsö szülöttetet meg kelleték váltani, a lévi nemzettségin kivül.

A boldogságos szüz. engedelmeskedni akarván. ennek akét. parantsolatnak. negyven nap mulva. szent josefel. jérusálemben mene. hogy a meg tisztulásáért valo áldozatot bé ajánlya. az Évangyélium fel tészi hogy a szegények. áldozattyát ajánlotta. a kis Jésust el vitték magokal. hogy az Istennek bé mutassák. és meg válttsák. mivel nem a lévi. hanem a juda nemzettségiböl valo volt, Az alat hogy a templomban lettek volna, a szent léleknek sugarlásabol. oda érkezék egy szent siméon nevü öreg ember; Ez igaz, és Isten félö ember vala, akiben lakozot a szent lélek. és aki szüntelen suhajtozot a meg válto után, a ki által meg igérte volt az Isten. hogy meg vigasztallya népét, az Istennek lelke aki váratta. és ohajtatta véle a meg válto el jövetelét, ugyan azon lélek. meg is igérte volt neki. hogy meg nem halna addig a még meg nem látná. erre valo nézve, a midön a szent szüz, és szent josef. akristus jésust a templomban vivék, ez a szent öreg ember is az Istennek sugarlásábol. a templomban mene., agyermeket az öliben vévé. az Istennek ditséretet ada, hogy bé töltötte volna, néki tett igéretit, és az után a halált kezdé ohajtani, mivel szemeivel meg látta volna azt az üdvezitöt. a kit az Isten a népek szine eleiben tészi, hogy világosága légyen a népeknek. és ditsösége Izraelnek.

Szent josef, és a szent szüz. álmélkodásal. halgattyák. és tekintik vala ezeket. simeon pediglen. hozájok fordulván. meg áldá öket. és mondá a szent szüznek. hogy az a gyermek, sokaknak, romlására, és fel támadására lenne Izraelben, sok ellen mondásokot szenvedne az emberektöl, és azok az ellen mondások. olyanok lennének néki mint a hegyes tör. mely által verné szivit. keserüségekel. ugyan azon orában érkezék oda. egy szent anna nevü özvegy aszony, nyolczvan négy esztendös, aki jövendölt. és aki szüntelen atemplomban maradot. szolgálván az Istent éjel napal. imádsági. és böjtölési által.. ez, a kristust látá, és meg üsméré az Isten lelke által, akinek is ditséretet ada. a világhoz valo kegyelmiért. meg váltot adván néki, és azután a meg váltorol kezde beszélleni. mind azoknak. kik várák el jövetelét.


 A szent szüz. és szent josef. jérusálemböl ki menének, minek utánna véghez vitték volna atörvénynek parantsolatit. azonban pedig hérodes várván amágusok viszá téréseket. meg akarván töllök tudni. hogy. hol volna az uj király, akitöl tarta, de látván hogy meg tsalatkozot volna várásában, mivel amágusok más uton térének viszá, azon nagyon fel indula haragjában. fel is tévé magában. hogy bethleemben. és a körül valo helyeken a gyermekeket kik két esztendötöl fogvást születtek. mind meg ölöttné, véghez is vivé ezt a kegyetlen szándékát. gondolván. hogy azok közöt találkoznek az. akinek veszedelmire igyekezet. de az Isten rendeléséböl, igen meg tsalá magát. mivel anyi sok. gyermek közöt kiknek vérit ki ontá. tsak egynek keresé halálát, ugyan egyedül. azt az egyet nem öletheté meg., mivel az angyal. meg jelenék álmában szent josefnek., és tudtára adá. hogy hérodes el akarná veszteni akristust, és meg parantsolá hogy a gyermekel. és az annyával. szaladna égyiptumban. és ótt maradna ujjab parantsolatig. szent josef azonal engedelmeskedék ennek a parantsolatnak. égyiptumban mene., a hol, hérodes halála után ugyan azon angyal meg jelenék néki, és meg hagyá, hogy térne viszá, mivel aki az üdvezitö halálát kereste. a maga meg holt. szent josef tehát viszá tére az Izrael földére akristusal, és a szent szüzel, de meg tudván hogy árkaelaus uralkodnék judeában. az attya után. nem mére oda menni, és álmában meg intetvén. hogy galliléában menyen, názáret városában telepedék meg., az Isten eszerént tölteté bé a profétiákot. kik meg mondották volt hogy a kristus názaraenusnak neveztetik.


 Az alat akis Jésus nevekedék, és erösödék, tellyes lévén bölcseségel. és kegyelemel. a midön tizen két esztendös volna, jérusálemben mene a szent szüzel, és szent josefel. a kik minden esztendöben oda el mentenek a husvéti innepekre. az innepek után. viszá térvén. a kristus ótt marada, és ök azt észre nem vévék, gondolván. hogy elöttök, vagy utánnok menne. atöbb uti társakal. de a midön egy napi utat mentenek volna, keresni kezdék ötet, és fel nem találhaták. se az üsmerösök, se a rokonok közöt. jérusálemben viszá térének keresni, harmad nap mulva a templomban. a Doktorok közöt találák ötet. ülve. halgatván, és kérdezvén öket. és mindnyájan akik hallák, tsudálkoznak vala az ö okoságán. és feleletin. a szent. szüz, és szent josef. el álmélkodának. a midön a dóktorok közöt láták ötet, és az annya eleiben adá, hogy mitsoda keserüséget szenvedet a miolta ötet el vesztették és hogy mitsoda bajal. keresték fel ötet, és mondá nagy szerelemel. fiam miért bántál igy velünk, jésus felelé néki, miért kerestetek engemet. nem tudtátoké azt. hogy az atyám szolgálattyában kel nékem foglalatoskodnom, ök ezt a feleletetet meg nem érték, mind azon által a szent szüz ezeket a szokot a szivében meg tartá. az után viszá méne vélek názáretben. és az évangyélium fel tészi, hogy nékik engedelmes volt. és hogy nevekedék. nem tsak idöben, hanem bölcseségben. és kedveségben Isten elött. és az emberek elött.


 Szent jánost, a pusztában hagytuk volt. ahol. Isten lelkével erösitté ötet, és készitté arra a hivatalra, a melyre rendelte vala. valamint akristus is maga készitté magát a halgatásal, a szent josef házánál, a hivatallyának szolgálattyára, Mind aketten várák tsendeségel., az idöt, hogy el kezdhessék hivatalokot, és mint hogy akristusnak akor kelleték magát ki nyilatkoztatni, minek utánna ötet szent János ki hirdetné., az Isten ötet küldé el elsöben. hogy el kezdené predikálását, ez a szent elöl járó. tibérius tsászár uralkodásának. 15 esztendejében mene a judea pusztájában, és ajordán vize körül valo helyekre. prédikálván a penitentziának kereszttségit, a mely meg nem botsáttya vala avétkeket, hanem a botsánat vételére. készitti vala az embereket. és jelenté azt a kereszttséget, a melyet rendele a kristus idövel két proféta, sok idövel annak elötte. meg mondották volt. a szent János hivatallyát. az egyike. az Isten 
 Angyalának nevezi ötet. akinek akristus elött kelletet járni, hogy néki el készittse az utakot. a másika mondván. hogy meg halyák apusztában annak szavát. a ki kiáltani fogja. készittsétek 
 el az urnak uttyát; és akor minden völgy fel magasztaltatik. és minden hegy, és halom meg aláztatik, a horgas utak. egyeneseké lésznek. és a darabosok. simáká.

Szent János eszerént kezdé predikálását. penitentziát tarttsatok. mivel közelget a menyeknek országa., és hogy tanitásának nagyob. hitelt adathasson. nem tsak beszédével. akará hirdetni apenitentziát, hanem még példájával is. mivel az ö öltezete teve szörböl vala, és bör öve. az ágyéki körül, azö eledele pedig sáska, és vad méz vala. egy illyen predikátort, aki leg elöbször maga követte azt, a mit másoknak prédikállot. igen sokaknak kelleték követni. a mint is hogy, az egész jerusálem. ajordan körül valo tartomány. és az egész judea. hozája el menének, vétkeket néki meg vallák, és ö ajordán vizében. meg kereszteli vala öket. a sok sereg közöt pedig látván sok farisaeusokot. és sadduczaeusokot hozája menni, a kereszttségre, a farisaeusok. olyan sidok valának. kik magok felöl azt állitották. hogy ők tudgyák. és tarttyák meg leg jobban atörvényt, ezek is valának, mind nagyob betsületben. mind hatalmasabbak a nép elött. de meg fogjuk még látni ebböl ahistoriábol, hogy mindnyájan. nagy hipokriták valának, A sadducaeusok. nem hitték a lélek meg halhatatlanságát. ezek kevés számuak valanak. de mind inkáb az eleje a sidoknak. szent jános eszerént beszélle tehat a farisaeusoknak. és a sadducaeusoknak, viperátol fajzottak, ki mondotta meg néktek, hogy el kerülnétek. a következendö haragot. teremptsétek tehát méltó gyümölcsét apenitentziának, és ne mondgyátok azt magatokban. hogy ábrahám a mi atyánk, mert mondom néktek, hogy az Isten támaszthat ezekböl a kövekböl. fiakot ábrahámnak, a féjsze a fa gyükerére tétetet. azért amely fa jó gyümölcsöt nem hoz, ki vágattatik. és atüzre vettetik.

A nép, és a publicánusok, az az, az ado szedök, és az árendások. és az hadi emberek. azt kérdék tölle. hogy mit kellesék tselekedniek. a népnek azt felelé, hogy a kinek két. köntöse vagyon. és a kinek vagyon mivel táplálni. adgyon annak akinek nintsen. azt hagyá a publicánusoknak, hogy többet azon kivül ne vennének. mint sem a mint parantsollyák nékik, és az hadi embereknek. hogy meg elégedgyenek soldokal. és hogy senkivel. se eröszakosan. se tsalárdságal ne bányanak, Ezek a bölts feleletek, az ö tiszta és szoros élete. igen nagy tiszteletben véteték a népel szent jánost, ugy anyira, hogy mindnyájan olyan gondolatban valának felölle, hogy talám ö lehetne. akristus. azaz. a messiás. akit oly régtöl fogvást várnak. hogy pediglen az illyen gondolatot el vegye elméjekböl. mondá nékik, én titeket vizel keresztellek, de egy más fog utánnam jöni, a ki hatalmasab nálamnál, és akinek nem vagyok mélto meg oldani saruját. ö fog titeket meg keresztelni, szent lélekel, és tüzel, önéki kezében vagyon a szoro lapáttya. és meg tisztittya a szürüjét, és öszve gyüjti buzáját a tsürben, a polyvát pedig meg égeti el olthatatlan tüzel.

A midön az egész judeában valo nép, szent jánoshoz menne, hogy meg keresztelné ajordán vizében. akristus Jesus harmintz esztendös lévén, el hagyá názareth városát, ahol tsendeségben 
 varta. az idöt a melyben el kezdgye a nagy munkát, a melyért evilágra jött volt, és a jordán vize mellé mene. hogy az ö elöljárojátol. meg kereszteltetnék a többivel együt,. szent Jánosnak nehezen ésék. a kristusnak oly igen valo maga meg alázása, és a menyiben tölle lehete. ellent álla akarattyának. mondván, én nekem kell tölled fel vennem a kereszttséget. mind azon által. te jösz én hozám? de akristus felelé néki, had reám most. hadd tölttsem bé akaratomot, mivel eszerént kel nékünk bé töltenünk minden igazságot, szent jános ezt halván, engedelmeskedék. és meg keresztelé akristust. a ki is ki menvén a vizböl, imádkozék, és a midön imádkoznék. a szent lélek galamb képében reája szálla, és az égböl szózat lön, mondván, ez az én szerelmes fiam. kiben nékem kedvem tölt, akristus tellyes lévén szent lélekel. ugyan azon lélektöl apusztában viteték,


 A kristus böjtölésbe tölte ott negyven napot, és negyven éttzakát. és mint hogy a szent lélek azért vitte volt a pusztában hogy meg kisértetnék., azon hoszu böjt után. akaratal valo éhséget érze magában. hogy álkalmatoságot adgyon az ördögnek. akisértésre. a mint is hogy, akisértö hozája közelgetvén mondá néki, ha Isten fia vagy. parantsollyad, hogy ezek a kövek változanak kenyereké, de akristus felelé néki. nem tsak. kenyérel él az ember., hanem minden igével, mely az Isten szájábol szarmazik; akor az ördög. a jerusálemi templomnak. atetejére vivé ötet. és mondá néki hogy ugordanék le onnét, mutatná meg azal. hogy Isten fia. mivel meg vagyon irva, hogy az Isten meg parantsollya angyalinak. hogy téged meg örizenek, és kezekben tarttsanak. hogy magadot meg ne sérttsed, erre az irásbol valo versre, akristus., meg más versel felele. mondván. ne kiserttsed ate uradot Istenedet; ez után fel vivé az ördög ötet, egy igen nagy hegyre. a honnét meg mutatá néki, a világnak minden országit, azoknak minden fényeségit, és ditsöségit, és mind ezeket nékie igéré. hogy ha le borulván elötte imádná ötet. erre mondá akristus néki. meny el sátán. mert irva vagyon. hogy tsak ate uradot Istenedet imádgyad, és tsak néki szolgály. az ördög látván haszontalan valo mesterségit. el hagyá. és azonal az angyalok jövének, és szolgálának néki.


 A kristus el hagyván, a pusztát, viszá tére azon helyre, ahol. szent jános. prédikál, és keresztel vala, ez ahü elöljáro szüntelen beszél vala akristusrol ahalgatoinak. és fel szoval kiálttya vala, hogy ö rolla mondotta volt azt. hogy a ki én utánnam jő a felyeb valo nálamnál, mert régieb nálamnál, az ö tellyes voltábol vöttünk mi mindent. atörvény mojses által adatot. de akristus hozta el evilágra, a malasztot és az igazságot. és az egyetlen egy fiu. aki az attyának. kébelében vagyon. el jöt hogy meg üsmértesse velünk az Istent. akit soha ember nem látta.

A midön szent jános, oly nagy ditséreteket mond vala a messiásrol, a sidok ötet gondolak. magát annak lenni. és jerusálemböl papokot., és lévitákot küldének hozája. hogy tudakoznák meg tölle ki volna; ö meg vallá. és el nem tagadá. és meg vallá., hogy nem ö volna akristus.  mivel az irás eszerént teszi fel a szent jános. kristusrol. valo vallásat. és bizonyság tételit, kérdék tölle. ha illyes vagy más proféta volnaé. ö pedig felelé hogy egyik sem; ök pedig mondák néki, ki vagy tehát. hogy had vigyünk. választ azoknak. kik minket küldöttenek. mit mondasz magad felöl. felelé nékik. én a pusztában kiáltonak szava vagyok. egyenesittsétek meg az urnak uttyát, az után mondák néki. miért keresztelsz., hogy ha se messiás, se proféta nem vagy.? a melyre felelé. valo hogy vizben keresztelek. de közöttetek vagyon az, akit ti nem üsméritek. ö fóg utánnam jöni, a ki elömben tétetet, és a kinek nem vagyok méltó hogy meg oldgyam a saruja kötelét.

Más nap látván akristust feléje menni, és nem akarván el mulatni az alkalmatoságot hogy ötet meg üsmértesse, mondá ahalgatoinak. ihon ez. az Isten báránnya. ehordoza és vészi el a világ büneit. az után mondá anépnek. hogy valamit eddig mondot nékik, azt mind a kristusrol mondotta és azt is erösité. hogy látta reája szállani, és rajta maradni a szent lelket galamb képében, és hogy a néki meg jelentetet. hogy ö fogna keresztelni a szent lélekben.


 Másnap akristus ugyan azon helyre menvén. két  orával nap nyugot elött, szent jános két tanitványival ót lévén. mihent meg látá akristust mondá, ihon az Isten báránya. atanitványi ezeket halván. akristust kezdék követni, akristus viszá fordulván, kérdé töllök hogy kit keresnének, ök pedig felelék. mester. hol lakol. jövetek. és lássátok meg, mondá nékik. el menének véle, és nála maradának azon anapon. egyikének pedig ezen két tanitványok közül. andras volt aneve, aki is az öttsére simonra találván. mondá néki, meg találtuk a Messiást, és Jesushoz vivé. a ki is meg szemlélvén ötet, mondá néki. te vagy simon. a jános fia, ezután Czéfásnak hivatatol. az az péternek.

A következendö napon. az Isten fia. gallileában akarván menni. találá filepet, és mondá néki kövess engemet. filep pedig bethsáida városabol valo volt. valamint andrás, és péter. filep náthánaelre találván, mondá néki. meg találtuk a messiást, akit meg igért nékünk atörvény. és aproféták meg jövendöltek. és a Messias. názareth béli jésus volna. a josef fia. náthánáel felelé néki. jöheté valami jó názárethböl,? mind azon által kövété filepet, ki jésushoz vivé ötet. mihent akristus meg látá ötet, mondá felölle. ihon, ez az igazán valo Izraélita. akiben nintsen. semmi álnokság, náthánáel magában tsudálkozván. kérdé. honnét üsmérsz engemet? felelé néki jésus, én láttalak tégedet minek elötte filep hivut volna. hogy a fige fa alat voltál, náthánáel mondá. te vagy az Istennek fia, te vagy az Izrael királya. felelé néki jesus. azért hisz, mert meg mondám néked hogy a fige fa alat láttalak, még többet is fogsz ezeknél látni, bizony, bizony mondom néktek. nyitva láttyátok az eget, és az Isten angyalit fel menni és le szállani az ember fiára.


 A kristus. el hagyván. a jordán vizét, harmad napjára. a kána gallileai városban érkezék amenyegzöre. a szent szüzel. a melyre hivatalos volt. tanitványival együt. avendégeknek borok el fogyván, a szent szüz mondá a fiának. nintsen bórók, de akristus meg akarván nékünk mutatni hogy a midön az Isten szolgálattyában. és ditsöségiben jár adolog, olyankor félre kel tenni az emberi tekintetet, és ugy kel tekinteni szüléinket. és atyánk fiait, mint idegeneket. felelé az annyának. mi közöm nékem, s’ néked aszszonyi állat? az én orám még el nem érkezet. a szent szüz ezen a feleleten meg nem ütközék, hanem mondá a szolgáknak. tselekedgyétek meg, a mit néktek fog mondani. vala pedig ót hat kö veder. melyek a sidok tisztulásokra. szolgáltanak. a kristus azokot meg tölteté vizel. és a midön tele valának. mondá a szolgáknak. mostanában. merittsetek belölle. és vigyétek anásznagynak, a ki is meg kostolván. igen fö bornak találá. de nem tudván honnét valo bor volna. mondá a völegénynek. hogy a szokás ellen tselekednék. azért hogy utollyára hagyná aleg jóbb borát. a viznek. borrá valo változtatása, volt elsö tsuda tétele. akristusnak. ez atsuda. ki nyilatkoztatá az ö ditsöségét, és a tanittványinak. benne valo hiteket nevelé.


 Kána városábol, az ánnyával, attyafiaival. és atanitványival. kafarnaum városaban mene. amely város ugyan galliléa tartományábon vagyon. ahol igen keveset mulata. mivel ahusvéti innepek közelgetvén. jérusálemben mene. ót atemplomban találá a kereskedöket., kik ökröket. juhokot. és galambakot árulának., és a pénz váltokot, azonnal. kötélböl ostort fona. és ki üzé mindeneket atemplombol. és fel forditván apénz váltok asztalit. apénzt a földre hinté, és mondá azoknak kik galambakot árultanak. vigyétek ki mind ezeket innét. és ne tegyétek. kereskedö házzá, az en atyám házát. ezen tselekedetéböl. meg emlékezének az apostolok. az irásrol. mely azt mondgya, a te házadhoz valo buzgoságom meg emésztet engemet, de ezen a tselekedeten. a sidok igen meg ütközének. és fel indulának, és mondák néki, hogy mitsoda jelel bizonyittaná. meg azt a hatalmat melyel azokot tselekeszi,? ronttsátok el etemplomot. felelé nékik. és harmad napra fel épittem azt, a sidók ezt a templomokra magyarázák., akristus pedig a maga testét értette. akinek meg kelleték, halni, és harmad naprá fel támadni. a kristus sok tsudákot téve jérusálemben. az innepek alat. amelyek hét napig tartának, és sokan hivének ö benne. ö pedig nem hiszen vala nékik, mivel üsmérte minden szivek gondolatit. és hogy jól tudta. minden bizonyság nélkül. mi volna azemberben.


 A midön még akristus jérusalemben lett volna, egy nicodemus nevü. a farisaeusok közül valo sido tanáts ur mene titkon éjel a kristushoz. és mondá néki, mester, tudgyuk hogy Istentöl jöttél mesterül, mert senki azokot atsudákot nem tselekedheti a melyeket tselekszel., ha az Isten nintsen véle, akristus ezen alkalmatoságal. meg mutatá ezen farisaeusnak. hogy mitsoda szükséges volna az üdveségre akereszttség. bizonyitván néki ha ki ujjonnan nem születik vizböl és szent lélekböl. bé nem mégyen a menyeknek országában., és utánna adá ezeket az nagy igazságokot, a mi atesttöl születet a test, és ami a lélektöl. a lélek. és a lélek oda fuj. a hová akar. nicodémus ezeken tsudálkozván kérdé, miképen lehetnek ezek? A kristus szemére hányván hogy doktor lévén, még is ezeket nem tudgya, mondá néki. bizonyságot teszünk arrol a mit láttunk. és tiazt bé nem veszitek. az után ki nyilatkoztatá néki, vallásunknak. ezeket a nagy titkait. mondván. senki menybe fel nem ment., hanem az ember fia. aki onnét le szállot, és hogy, a réz kigyó, a kit mojses fel emeltete a pusztában hogy arra nézvén, meg gyogyullyanak. mind azok, a kiket meg sebesitettek volt akigyok. annak. tsak jele volt. akinek fel kelletet emeltetni a keresztre., hogy meg szabadittsa az örökké valo haláltol mind azokot. kik hinni fognak benne, nem azért küldetet evilágra. hogy azt meg itéllye, hanem hogy üdvezittse, ugy szerette az Isten az embereket. hogy az ö egyetlen egy fiát adta nékik, de ez a szeretet itéli meg igasságal mind azokot., kik nem hogy hinnének abban afiuban. és bé vennék azt avilágoságot, mely öket jött világositani, hanem inkáb szeretik a setéttségben maradni, és nem akarják tselekedeteket., az igazságnak világoságára tenni. mert nem akarják magokal el hitetetni, hogy a mely tselekedeteket szeretnek. azok vétkesek legyenek.


 A kristus az innepek után. jerusálemet el hagyván. judéának tartományában marada tanitványival, és ót keresztel vala, hasonlo képen szent jános is keresztelt ajordán  vize mellet. ennek aszent elöljáró tanitványinak. holmi vetekedések támada a sidokal. a kereszttség iránt, és mindnyájan szent jánoshoz menvén. mondák néki. jésusrol, akiröl bizonyságot tettél a mostanában keresztel., és mindenek. hozája mennek. szent jános, aki tsak azért gyüjtöt volt tanitványokot. hogy azokot az Isten fiának adhassa., felelé nékik, az ember nem vehet semmit egyebet. hanem ami menyböl adatik néki. azt akarván. ez által vélek meg értetni. hogy ö aszolgálattyában, tsak azon hatalom, és parantsolat szerént tselekeszik, mint amelyet vett attol. aki ötet küldötte. eszekben juttatá. hogy sokszor meg mondotta volna. nékik, hogy nem ö volna akristus., azt is mondá nékik, hogy nem ö volna az anyaszent egy háznak völegénye. hanem ö tsak. a völegénynek. baráttya és hogy néki minden öröme tsak a, hogy halgassa annak a vö legénynek szavát. szükséges hogy ö nevekedgyék, és én meg kisebüllyek. hogy akristus önnét felyül való. és mindenek felet való. azt beszélli amit látot. és hallot. és akí bé veszi az ö bizonyságát. meg petsétli hogy az Isten igaz mondó,. mert az Isten küldötte ötet, és nem adta néki lelkét mérték szerént, de mint hogy szereti, mindeneket az ö kezében adot, hogy akristus az Istennek fia, és akibenne hiszen örök élete vagyon, ellenben pedig aki nem hiszen benne, nem láttya meg azt az életet., és az Isten haragja. fog rajta maradni.


 Szent János meg nem elégedék azal. hogy tsak ajordán vize mellet tenne bizonyságot akristusrol. hanem még a fejdelmi udvarhoz is el mene bizonyságot tenni az igasságrol. herodes antipas, anagy herodesnek fia. minden törvény ellen. feleségül vette volt.. herodiást, az attyafia feleségit. szent jános hozája mene. és meg feddé erröl avétekröl. és mind azokrol melyeket tselekedet volt, és bátran meg mondá néki. hogy nem volna szabad attya fia feleségit el venni. hérodes nem haraguvék meg mindgyárt, ezért, a szent ellen, de söt még, mint hogy igaz embernek tartotta lenni. betsülte, és tisztelte ötet. söt még örömest is halgatta beszédit. herediás pedig mind más gondolattal volt szent jánoshoz. mivel nagy gyülölségel volt hozája, és minden alkalmatoságot kereset hogy el veszesse, végtire eröt vén a herodes elméjin. és ez a fejdelem. hogy kedvit kerese. meg fogatá a szentet, és tömlöczben téteté, söt még meg is ölette volna. ha nem tartot volna anéptöl. akit is anép ugy tekintette mint profétát, a kristus meg tudván rabságban valo létit, és a farisaeusok is tudnák. hogy mind több tanitványi, mind.  többet keresztelne szent jánosnál. azért judeát el hagyá. és gallileában mene. samarián által.


 Dél felé érkezék sikár nevü város mellé, és mint hogy igen meg fáradot vala, egy kut mellé üle. a mely kut nem mesze volt avárostol. és. a jákób kuttyának nevezték ez. akut olyan földön volt. a mely földet jákób, josefnek a fiának adta volt régenten, azon orában jöve akuthoz egy város béli aszony. hogy vizet merittsen., akristus mondá néki. adgy innom, az aszony látván hogy egy sidó kérné tölle inya, azon igen tsudálkozék., hogy el akarná tölle venni az italt, mivel a sidok igen utálták a samaritánusokot mint idegeneket., kik egy részit birták. hazájoknak. és akik esze keverték volt. amojses törvényit, sok bálványozo babonaságokal. a kristus észre vévén. hogy tsudálkoznék kerésin, mondá néki. ha tudnád az Isten ajándékát. és hogy ki légyen az, aki tölled inya kér. te magad kértél volna ö tölle innod. és ö néked élö vizet adot volna., az aszony ezeket betü szerént értvén, és nem tudván honnét akarná meriteni azt az elö vizet, az ót lévö kutbol é vagy másbol. felelé néki, uram nintsen semid amivel merithes, és ez akut igen mély. nagyob vagyé jákobnál a mi atyánknál. aki nékunk hagyta ezt a kutat, és aki ebböl ivut. minden tselédivel együt. valaki ebböl avizböl iszik. mondá Jésus, még szomjuhozni fóg. hogy ha pedig abbol avizböl iszik, a melyet én adok, többé nem szomjuhozik, soha, mivel az a viz, fel forro viznek kut fejévé lészen az örök életre, a mely vizen érté, vagy akegyelmet. mely el olttya az emberben. a földi dolgokhoz valo szomjuságot. vagy a ditsöségét. mely tellyeségel. bé fogja tölteni minden kivánságinkot. az aszszony akristus szavait. tsak a földi vizre magyarázván. nagy siettségel. mondá akristusnak, uram adgy nékem abbol avizböl, hogy had ne szomjuhozam. és ne kellesék ide járnom vizért, a kristus mondá néki, eredgy hid ide a férjedet, és mint hogy mondá hogy nem volna férje. a kristus felelé néki, azt jól mondod. mert ött férjed volt. és akivel most lakol, a nem férjed. az aszony által látván, hogy akivel beszéllene, atudná egész életét, hogy pedig abeszédet másra fordittsa. mivel a néki nem tettzet. vagy is tanulni akart olyan okos embertöl mint akivel beszélgetet. mondá. látom uram hogy proféta vagy, a mi atyáink. ezen a hegyen imádták az Istent, ti pediglen azt mondgyátok. hogy jérusálemben kel imádni, akristus ezeket halván. kezdé oktatni azt az aszonyt. mondván néki, hogy az Isten lélek, és igazság lévén. azt akarja. hogy ötet. lélekben. és igazságban imádgyák, és hogy az az imádás, nem füg ahelytöl. tudom, felelé az aszony. hogy a messiásnak el kel jöni. és a midön el jö, akor mindenekre meg tanyit minket, erre mondá néki Jesus. hogy ö maga volna az a messiás a kit várna.

Azon orában. atanitványok. akik avárosban mentek volt. hogy eledelt vásárollyanak, oda érkezvén. igen tsudalkozának azon hogy egy aszonyal. láták beszélleni, de mint hogy igen nagy tisztelettel valának hozája, azért nem kérdeszkedének tölle, az aszony az alat. ót hagyván a vedrit, viszá mene avárosban. és mondá alakosoknak. jövetek látni egy olyan embert, a ki meg mondotta. valamit tselekedtem életemben. valyon nem azé akristus, jésus pediglen akut mellet lévén. atanitványi kinálák hogy ennék, ö pedig mondá nékik, énnekem olyan eledelem vagyon. a melyet ti nem tudgyátok. az után meg magyarázá nékik. hogy mitsoda féle eledel volna az. ilyen szokal. az én eledelem a, hogy annak akarattyát kövessem. a ki küldöt. és bé tölttsem az ö dolgát, ez a dolog az emberek üdvesége volt. és az ö eledele, a meg térteknek. hitek. Azonban pediglen az aszony viszá tére a város lakosival, akik is hinni kezdének ö benne. az aszony szavára. és kérék akristust, hogy maradna nálok., és két napig ótt marada, és az ö oktatásira, sokan meg térének, ugy anyira, hogy mondgyák vala az aszonynak. már nem ate beszédedért hiszünk. mivel mi magunk hallottuk ötet. és tudgyuk. hogy valoságosan. ö avilág meg váltoja.


MASODIK KÖNYV
Mely magában foglallya a mit akristus tselekedet predikállásának. 
két elsö esztendejiben. 


 A kristus sikár városában. két napot töltvén, onnét galliléában mene, tellyes lévén szent lélekel. a galilaeusok igen jól fogadák. mivel ö magok látták volt a tsuda tételit jérusálemben. az innep napokon, ugyan azon idöben kezdé el a kristus az Evangyélium prédikállását. az az, az Isten országának jó hirét. a mely meg nyittatnék. az embereknek. és mondá. bé tölt az idö, az Isten országa el közelgetet. penitentziát tarttsatok, és hidgyetek az évangyéliumnak, ezeket prédikállya vala a synagogákban, és mindenek elött igen nagy tiszteletben vala, és az ö hire. az egész tartományban el terjedet volt, a kána városában menvén. a hol avizet borrá változtatta volt. oda mene hozája egy királyi ember, kérvén ötet. hogy menne kafarnaumban. és gyogyittaná meg a fiát. aki is halálán volna, akristus aki a sziveknek gondolatit jól látta, és aki tudta mitsoda fogyatkozás vagyon hitében annak aki ötet kéri, mondá néki, hogy ha tsak jeleket, és tsudákot nem láttok, nem hisztek, de azaz ur nagyon kénszeritvén arra hogy menne el. minek elötte a fia meg halyon., mondá néki, eredgy a te fiad jól vagyon. az ur hivén a kristus szavának, el mene, és a szolgai eleiben menvén, mondák néki hogy a fia meg gyogyult volna. tudakozodni kezdék töllök, hogy mitsoda orában kezdet jobban lenni, mondák néki. hogy annak elötte valo napon. egy orakor dél után, ahideg el hagyta volt. ugyan azon az orában. amelyben. akristus mondotta volt néki, ate fiad meg gyogyult. és a tsuda meg téritte ötet. azegész háza népével, és hit akristusban.


 Galilaeának a nap kelet valo részin. egy nagy tó vagyon. a melyet az évangyélium tengernek nevezi. a sidok mondása szerént. és a melyet némelykor galilaéa tengerének nevezi, azért hogy abban a tartományban vagyon, és némelykor genezáreth, vagy tiberiádes tengerinek. azért hogy aváros aki ezt a ket nevet viselte. a tó parttyán volt. egy nap a kristus ezen tó mellet járván, látá hogy két halász, a hálojokot a vizben vetnék, az egyike simon volt, a másik az attyafia andrás. a ki is el hagyta volt szent jánost, és akristushoz ment volt. simont is hozája vitte volt. de ezek. abban. az idöben, nem állottak volt tellyeségel. akristus mellé. hanem házokhoz viszá térvén, ahalászi mesterségeket követték. tsak oda nem mesze ahol ezek halásztanak. más két atyafiak valának, jakab. és jános, a zebedéus fiai, ezek az attyokal. együt a hálojokot fóldozák vala, ezek mind a négyen. galiléában lévö bethsáida városábol valok valának. a mely város ató parton feküt. akristus mind a négyet magához hivá. és mindent 
 elhagyata vélek, de azt ahivást hihetö hogy azal atsudával erösité meg, a melyet eszerént irja le szent lukáts. a kristus a genezaret tava mellet lévén. a sok nép reája todula, hogy az igéjét halhassa, ót közel két hajot láta. a melyekböl ki szálottak volt ahalászok. hogy a hálojokot meg mosák. akristus bé mene az egyik hajoban. a mely simoné vala. és kevesé aparttol el távozván, a hajoban le üle, és onnét tanittya vala a népet. azt hogy el végezé. mondá simonnak. hogy menne a hajoval a mélyire aviznek., és vetné meg háloját. simon mondá néki, mester. mi egész éttzaka halásztunk, de semmit nem foghattunk, mind azon által ate szavadra meg vetem ahálót. azt meg tselekedvén. anyi sok számu halat fogának., hogy a háló szakadozni kezde. és intének a tőb társoknak. kik más hajoban valának. hogy jöjjenek segittségekre. azok oda menvén. anyira meg tölték aket hajot halal. hogy tsak nem el merülének. simon el álmélkodván ezen atsudán. ugy atöbbi is, a kristus lábaihoz borula. és mondá. uram ne légy ebben ahajoban velem, mert bünös ember vagyok, a kristus mondá néki, ne fély, mert ezután. embereket fogsz halászni., a lehet, hogy ezen tsuda tétele után. mondá simonnak. és andrásnak. kövesetek engemet. ugyan azon napon hivá magahoz jakabot. és jánost is. a kik a hajoban hagyván az attyokot., mind a négyen el hagyák hálojokot., és mindennek ellene mondván. az után egészen akristusnak adák magokat.


 A kristus az után. egy darab ideig kafarnaumban mene lakni. a mely város galiléában vagyon, a jordán parttyán, ahol ez a folyo viz abban atoban megyen., a melyröl ide fellyeb beszélettünk. ebben avárosban predikállani kezde, és mindenek tsudállyák vala az ö tanittását, mert hatalomal tanittya vala öket, nem ugy, mint az irás tudok., szombat napokon a synagogákban tanitot, ahol egy szer atöbbi közöt.. midön tanítot volna. egy ördöngös nagy kiáltásal mondá, hagy békit nékünk, mi közünk vagyon nékünk veled. názarethi Jésus, el veszteni jöttélé minket? tudom ki vagy, te vagy az Istennek. szenttye. de akristus meg fenyegetvén az ördögöt mondá néki, némuly meg, és had el ezt az embert. azördög kénszeritetvén el hagyni rabját, nagyon kezdé hángodtatni, a földre vetni, és kiáltatni de tsak el kelleték hagyni, egészen, és egéségesen. mind azok kik jelen valának tsudálkoznak vala ezen. és egy mástol kérdezék, mitsoda dolog ez? és mitsoda uj tudomány ez? eparantsol még atisztátalan lelkeknek is, és engedelmeskednek néki.


 A synagogábol ki menvén, a péter házához mene. és az ö napát nagy hideg lelésben találá. az ágyához közelgetvén, akezét meg fogá. fel emelé, és parantsolá ahidegnek hogy el hagyná. és ahideg mindgyárt el hagyá. a beteg pedig oly hirtelenségel. és egészen meg gyogyula. hogy fel kelvén ágyábol. szolgálni kezde. és ételt készitte.

Azonban pediglen. mely tsudát tett volt akristus a synagogában, az egész kafarnaum városában el terjede, hihetö hogy a simon napa. meg gyogyulását is meg tudák, mivel estve felé az egész város a kristus szállása eleiben gyülekezék. és minden féle betegségben lévö személyeket. hozája vivék, ö azokot mind meg gyogyittá. reájok tévén kezeit. a gonosz lelkektöl, sokakot meg szabaditá. és azördögök nagyon kiálttyák vala. te vagy az Istennek fia. de ö meg fenyegeté öket. és nem engedé hogy ötet kristusnak mondanák lenni. azért, hogy nem akara atisztátalan lelkektöl ditséretet venni, se hogy az igazság az hazugság attyátol hirdetessék ki, vagy is azért, hogy mindenek meg lássák, hogy leg kisseb dolga sem volna agonosz lelkekel. még elöre el látván, hogy mivel fogják még káromlani, hogy az ördögököt tsak az ördögok fejdelmének nevében üzi.


 Más nap igen jó regel a kristus fel kele, és egyedül egy puszta helyre mene imádkozni,. simon, és atöbbi kik véle valának. utánna menének. és a midön meg találák. mondák néki. mindenek tégedet keresnek., ö felelé nékik, szükséges hogy az körül valo falukban, és városokban el menyek prédikáláni. mivel azért a szolgálatért jöttem evilágra, azonban anép aki keresé., azon helyre érkezék. és arra akará kénszeriteni, hogy maradna vélek. ö pedig azon feleletet ada nékik, valamínt a tanitványinak. mondván. szükséges hogy amás városokban is hirdessem az Isten országának évangyéliumát. mivel azért küldettem el. fel járá tehát az egész galiléának tartományát. prédikálván a synagogákban. és meg gyógyitván abetegeket. ugy anyira hogy az ö nagy hire, az egész syriában el terjede. és mindenünnét, hozája viszik vala abetegeket.. és az ördöngösököt, és szüntelen sok számu nép követi vala.

Egy szer atöbbi közöt. igen sok nép todulván reája parantsolá a tanitványinak. hogy a genezarethi tónak, a más részire vinnek ötet, akor egy irás tudo doktor. látván hogy a kristus el hagyná öket. hozája közelite. és mondá. mester akár hová meny. de én el kisérlek tégedet, az üdvezitö felelé néki. arokáknak vagyon barlangjok. és a madaraknak fészkek, de az ember fiának, nintsen hol nyugosztalni a fejét, mint ha azt mondotta volna néki. hogy sokal nagyob bátorságal, és keveseb haszon keresésel. kelletnék mint sem gondolná. egy olyan embert követni, a ki nem hogy meg gazdagittaná az övéit, de söt magának sem volna semije. illyen formában. nem engedé hogy a doktor kövesse ötet. mind más képen bánék pediglen egyel atanitványiközül, mivel azt parancsolá néki, hogy követné ötet., de eza tanitvány. szabadságot akara elsöben tölle kérni, hogy el mehesen az attyát el temetni, a melyre felelé néki. te kövess engemet. és hagyad a holtakra. hogy el temessék. a halotokat. te pediglen hirdesed az Isten országát, ezen válaszal. arra akará tanittani, hogy az évangyéliumnak predikálása. sokal nagyob dolog. mint sem az embereknek szolgálni. olyan dolgokban. a melyeket mindenek végben vihetik. a lélek szerént valo holt emberek. el temethetik, a test szerént valo holtakot. de az évangyélium predikálására nem mindenek alkalmatosak. tisztának kel lenni, hogy méltán lehesen ezt a szolgálatot követni, és midön az Isten arra hi valakit, azt eléb kel betsülni 
 mindenél,. szent lukáts még egy harmadik személyröl is tészen emlékezetet, aki is követni akarván a kristust, elöször aházához akara menni. hogy el butsuzék. az othon valoitol; akristus mondá néki. valaki az ekére tévén kezét. hatra néz. a nem alkalmatos az Isten országára. meg akarván mutatni ezen válaszal; hogy valaki valoságal. akar az üdveségin munkálodni,. annak tsak arra kel figyelmezni. és nem kel magát. más dologban ártani.


 A kristus azon a napon estve felé egy hajoban. mene. hogy a genezareth tavának. más részire menne. a mint már meg mondottuk. atanítványi véle valának. akik is el botsátották vala anépet. más több hajok is valának véle, a kikben sokan lehettenek. a midön már mennének.. oly igen nagy szélvész támada, hogy a habok a hajoban bé tsaptanak. és a sok viz tsak nem el merité ahajot, a kristus pediglen akarattal valo álmot botsátván magára,. hogy meg probállya tanitvánnyinak hiteket, ahajo végin egy vánkoson alut., atanitványok veszedelemben látván magokot, akristushoz közelitének. és fel költék. mondván. mester. nem gondolszé azal. hogy mi mind el veszünk. uram szabadits meg minket. mondá nékik, kitsid hitüek. miért vagytok oly félénkek, azután fel kelvén. fenyegetve szolla. a szeleknek, és parantsolá a haboknak hogy meg tsendesednének, a szelek. mindgyárt meg szünének., és nagy tsendeség lön a tón. a kristus ujonnan meg feddé a tanitványit mondván. miért vagyon olyan kevés hitetek.,? és miért féltek? ökk pediglen. és azok a kik a más hajokban valának., igen nagy tsudálkozásban és félelemben valának. és egy mástol kézdék kérdeni. kitsoda. ez, a ki parantsol. a szeleknek. és avizeknek.?


 A midön akristus atón által ment volt volna, a gerazenusok tartományában érkezék, mihent a hajobol ki szálla. két ördöngös mene eleiben. kik nagy kiáltásal mondák. miközünk vagyon veled. Jésus Istennek fia. azért jöttélé ide, hogy minket idö elött gyötörj? ezek akoporsokban laktanak, és olyan. dühösök valának. hogy senki nem mért arra az utra menni. szent mark, és szent lukáts, tsak egyröl tésznek emlékezetet. talám azért, hogy azt gyöttrötte leg inkáb az ördög vagy hogy a volt nevezeteseb a kettö közül, vagy is annak meg gyógyítása inkáb el hiresedet volt, annak elötte már sok idövel. ezt azördög gyöttrötte, mezitelen járt. a koporsokban. és ahegyeken lakot. szaggatván magát akövekel., sokszor meg lántzolták. békokban tették. de azokot mind eltörte, szagatta. és olyankor az ördög a puszta helyekre vitte. ahol senki nem tehetet néki semmit. mihent pedíg a kristust meg látta. hozája futamodék atársával együt, és az ördög szolván ki belölle, árra kére az Isten fiát hogy ne gyötörné ötet, és ne küldené ki abbol az emberböl. mind azon által akristus parantsolá az ördögnek hogy hagyná el azt az embert. és azt is kérdé tölle. hogy mi volna neve. aki felelé hogy legio neve. mivel sokan voltanak abban a nyomorult emberben és mint hogy az ö leg nagyob gyötrelmek az, a midön az emberekel gonoszul nem bánhatnak, arra kérék akristust. hogy a mélységben ne küldgye öket, hanem azt engedné meg nekik hogy mehessenek a disznokban., ót pedig közel a hegy körül. egy tsorda disznot legeltettek. meg engedvén azt nékik Jesus. hogy a disznokban mehessenek. azal. arra tanyitot 1. hogy minden jovainkal ugy bánhatik valamint néki tettzik, mivel mindeneket tölle vettünk. 2. hogy a gonosz lélek, tsak anyiban tselekedhetik valamit rajtunk, és a mi javainkon., amenyiben az Isten azt meg engedi néki. 3. hogy mitsoda gyülölségel. és dühöségel vagyon az ördög az emberekhez. a kiket nyomorgatni, akarná szüntelen. vagy magokot. vagy jovakot., hogy ha az Isten meg nem határozná az ö kegyetlenségit, azt könnyen meg láthatni a példábol mely történék adisznokon. mivel mihent meg engedé akristus hogy azokban menyenek., a disznok ató felé futának. és abban ugrának, mint egy két ezerig valo el vesze. apásztorok. siettségel menének hirt adni avárosokban. és akörül valo falukban, és igen sokan gyülekezének oda ahol akristus vala. hogy meg láthasák magok. amit mondottak volt nékik. meg is láták az ördöngös embert, meg gyogyulva. köntösösen. helyre jött elmével. és nagy tsendeségben., mind ezeket hogy meg tudák mint ment volna véghez. azoktol. kik jelen voltanak, igen nagy ijedségben valának, az egész Gerása városa akristushoz menének., és nagy félelemel tekinték ötet, nagy tisztelettel valának ahoz. aki olyan képen parantsolna az ördögöknek, de igen tartának egy olyan embertöl, a ki a toban ugratná disznojokot. ezokáért. vagy hogy érdemetlennek. tartották magokat hogy a kristus nálok lakjék, vagy pedig tartottak attol. hogy még nagyob kárt ne vallyanak. mint sem a disznojok el vesztése., azon kezdék kérni, hogy hagyná el az ö tartományokot. a meg gyogyult ember. kéré ameg szabaditoját, hogy hadd mehetne el véle. de akristus mondá neki. meny viszá házadhoz. és hirdesd ki a nagy dolgokot. a melyeket az Isten tselekedet éretted, engedelmeskedék ennek aparantsolatnak. és minden városban, és tartományban ki hirdeté a kristusnak. véle tett kegyelmit.


 Azonba pedig az Isten fia. el akarván hagyni. a gerazenusok tartományát. a hajora. üle, és a más részin atonak igen sok népet talála. kik ötet várták, és örömel láták. kafamaumban viszá térvén. egy szer atöbbi közöt anyi nép gyülekezék aházához., hogy mindenüt tele volt népel. sok farisaeusok, és törvény tudo doktorok valának melette. kik gallileának, judéának tartományibol. és jérusalemböl. gyülekeztenek vala oda, a kiknek az Isten igéjit hirdeté. és meg mutatá nékik az Istentöl vett hatalmát. a betegeket meg gyogyitván. egy ina szakat embert akarának eleiben. vinni, de nem láták modgyát miképen vihesék eleiben a nagy szoroság miat, azok akik vitték az embert, azt gondolák. hogy a ház tetejire vigyék. a padlást fel bonták. és az embert ágyastol le botsátták a házban, a kristus eleiben. a kiis látván hiteket, mondá inaszakatnak. fiam, légy. bizodalomal., ate büneid meg botsátattak., ezek a szók nem tettzének a farisaeusoknak. és az irás tudoknak kik jelen valának. és gondolák magokban. hogy tsak az Isten botsáthattya meg avétkeket., a kristus hogy tulajdonithattya magának azt a hatalmat, tehát ö káromkodik. de akristus látván az ö szivek gondolatit mondá nékik, miért vagyon olyan rosz gondolatotok. melyik könyeb nékem mondanom ennek az inaszakatnak., azé hogy azö vétkei meg botsátattak vagy a, hogy kely fel, vid el az ágyadot. és járj, de hogy meg tudgyátok., hogy az ember fiának hatalma, vagyon eföldön meg botsátani avétkeket. mondá az inaszakatnak, kely fel, vid el az ágyadot, és meny a házadhoz. aki is mindgyárt fel kele. fel vevé az ágyát. és aházához mene. ditservén az Istent a sokaság aki látá ezt atsudát. nagyon tsudálkozék rajta. és noha agyogyitásra valo hatalom aláb valo légyen a bün botsátásánál. mind azon által., nehezeb tsalárdságal élni a gyogyitásban. mivel az érzékenységek bizonságok. mint sem a bün botsátásaban., a mely titkos. és láthatatlan dolog. de a sokaság szemeivel látván. erejét ezeknek a szoknak, kely fel., és vid el ágyadot, tellyeségel el hiteté magával. a bünnek botsánattyát is. a midön mondá meg botsátattak vétkeid. mindnyájan kezdék ditsöiteni az urat., hogy olyan nagy hatalmat adot volna az embereknek. és a nagy álmelkodásokban, egy másnak kezdék mondani, ma igen nagy tsudát láttunk. és soha ahoz hasonlot nem láttunk.


 Jésus ki menvén a háztol., a tó felé mene, és mentiben láta egy publikánust., ki avámon ülne, mondá néki kövess engemet, az az ember, ki az alpheus fia volt. és akit lévinek. vagy mathénak nevezték. mindgyárt fel kele, mindenét e hagyá. és atöbb tanitványok közi álla, az után nagy vendégséget ada néki házánál. a hová sok publikánusok. és bünösök menének. és egy asztalhoz ülének a kristusal. és atanitványival, az irás tudó doktorok, és a farisaeusok, nem szenvedheték azt. hogy a kristus társalkodnék. a vétkesekel vagy a publikánusokal. akiket utálták asidok. ök azon igen zugolodtanak. anyira hogy meg nem álhaták. meg kérdeni atanitványoktol., hogy az ö mesterek. és ö magok. miért ennének az olyan személyekel. jésus meg halván az ö zugolodásokot. mondá nékik, nem az egéségeseknek., hanem abetegeknek vagyon szukségek az orvosra. nem is azért jöttem hogy az igazakot hijam. hanem abünösököt. 
 tanullyátok meg mit tésznek azirásnak ezek a szavai, nem anyira kivánom az áldozatokot, mint az irgalmaságot. ez a valasz. meg nem tsendesitté egészen a farisaeusokot., mivel a szent jános tanitványival hozája közelitvén, azt kérdék tölle. mitöl vagyon a, hogy ajános. és afarisaeusok tanitványi gyakorta böjtölnek. és imádkoznak. és atiéid nem böjtölnek, akristus felelé nékiek. leheté böjtöltetni a vö legénynek barátit, és leheté nékik gyászban és szomoruságban lenni. a midön a vö legényel vannak,? a nem lehet. de el fog jöni az az idö, a melyben el vétetik töllök a vö legény, és akor böjtölni fognak., ehez az okhoz, a mely a vö legény jelen létit ületé, a mely nevet szent jános adta volt akristusra, meg más okot ada, amely az ö tanitvánnyinak gyarloságit illeté, mivel meg mutatá afarisaeusoknak. hogy a ki eleinte mindgyárt. sulyos, és nehéz dolgot akarna tenni a gyengékre azal mindent el rontana. és ugy tselekednék. mint az olyan, a ki az ó köntöst, uj posztoval akarná meg foldozni, és uj bort töltene, az ó tömlöben.


 Az alat. a még akristus eszerént beszél vala afarisaéusokal, és a jános tanitványival. jöve hozája jáirus nevü. egy a synagoga fejdelmi közül, és alábaihoz borulván, kére azon, hogy menne hozája, és tenné kezét az ö tizen két esztendös leányára. a ki is halálán volna., a kristus mindgyárt el mene. véle, a tanitványi, és sok nép követé ötet., azon alkalmatoságal., egy beteges aszony. aki tizenkét esztendeig valo vér folyást szenvedet, minden joszágát az orvoságokra költvén, a doktorok. kezében. nem hogy könyebülését, de söt még nyavalyájának. nagyobulását érzette. a kristusrol pedig nagy dolgokot halván beszélleni,. a sereg közot hátul a köntöse széllyit meg illeté. mivel nagy hit lévén benne, magával tellyeségel el hitette volt, hogy ha tsak. a köntöse szélyit meg éri is, meg gyogyulna., a mint hogy meg is gyógyula, és azon szem pillantásban. érzé, hogy meg szabadult volna nyavalyájátol, azonban pedig a kristus, a mint az évangyélium mondgya. meg üsmérvén az eröt mely ö belölle származot. viszá fordula anép közöt. és kérdé hogy ki érte volna meg az ö köntösit, péter, és atöbb tanitványi felelék néki. mester. látod hogy a nép mint szorongat. és reád todul. még is azt kérded hogy ki ért aköntösodhöz, akristus mondá nékik, valaki hozám ért, mert én érzettem. hogy egy erö származot ki belöllem. és kezdé visgálni a nép közöt. hogy ki volna az, aki oly nagy hitel a köntösihez nyult volna. az aszony látván hogy el nem titkolhatná tselekedetit. nagy reszketve a kristus lábaihoz. borula, és mindenek halottára, elö beszéllé. hogy mi történt volna rajta. az Isten fia meg bátoritván. mondá néki. leányom ne fély. ate hited meg gyógyittod tegedet. eredgy békeségel házadhoz, és gyogyuly meg egészen nyavalyádbol.

A kristus midön ezeket mondaná az aszonynak. egy ember érkezék oda, és mondá jáirnak, aleányod meg holt, azért nem szükséges hogy továb fáraszad az mestert, akristus ezeket halván, mondá. a synagoga fejdelmének., nefély, hanem hidgy. és a te leányod meg gyógyul., a midön aházhoz érkeztek. volna. ót találának musikásokot, és sirokot, kik nagy kiáltásal. jajgatnak vala, akristus aházban menvén, mondá nékik, mit jajgattok, és sirtok, ez a leány. meg nem holt, tsak aluszik, erre mindenek kezdék tsufolni ötet. mivel tudták hogy valoságal meg holt volna, de azt nem tudták hogy szintén olyan könyü volna akristusnak a halotat fel támasztani, valamely könyü egy embert álmábol fel ébreszteni. az után ki külde mindeneket házbol, és nem akará hogy mások jelen lennének tsuda tételin. hanem péter., jakab, és jános, a leánynak. attya, és annya, aleány agyához közelitvén. meg fogá kezit, és fel szoval mondá néki. leányom kely fel, én parantsolom néked, ezekel aszokal. az életet viszá adván néki, a leány fel kele, és járni kezde. nagy tsudájára attyának. és annyának. az után ennie adatot néki, és meg parantsolá,. hogy ezt a tsudát ki ne nyilatkoztatnák, de ennek ahire tsak hamar el terjede. az egész tartományban.


 Onnét hogy kimene, két vak mene utánna. nagy kiáltásal mondván. Dávid fia könyörüly mi rajtunk, a midön házához érkezék a vakok hozája közelitvén, kérdé töllök. hisziteké hogy meg tselekedhetem a mire kértek,? azok felelék. igen is uram hiszük. azonnal. meg illeté az ö szemeket mondván, a ti hitetek szerént légyen. és mindgyárt kezdének látni, és meg parantsolá nékik, hogy senkinek ne mondanák edolgot, meg akarván mutatni az embereknek. hogy valoságos alázatoságbol. kiványák, hogy a jó tselekedetek titokban maradgyon. ök pediglen ki menvén. mindenüt ki hirdeték ezen tsudát. hogy meg tanullyuk ezen példábol. hogy az Istentöl vett kegyelemért valo háláadasnak egyik része a, hogy azt ki hirdesük, ugy hogy. mind azok akik azt meg tudgyák, áldgyák, ditsérjék ötet, hogy ezek el mentenek volna. egy némát vivének hozája. akiben agonosz lélek volt, mihent a gonosz lelket ki üzé. a néma meg szolala, és anép nagy tsudálkozásal kezdé mondani. soha ilyen dolgot nem láttak izraelben, de a farisaeusok. még akor kezdék mondani. és az után gyakraban mondák, hogy az ördögöt.. az ördögök fejdelme által üzi ki.


 A kristus az után jérusálemben mene. valamely nagy inepre, lehet hogy ahusvéti innepekre, jerusálemben vala egy nagy tó, a melyet probatika tojának nevezték, az az, ajuhok tojának. mert ez a tó közel volt aváros kapujához. amelyet eszerént nevezték, és némellyek azt tarttyák. hogy az áldozatra valo juhokot abban szokták volt meg mosni, egy angyal ennek atonak vizét bizonyos idöben fel zavarja vala. és a mely beteg leg elöbször bé mehetet avizben. a zavarás után. a meg gyógyult akár mely betegségböl, ezen okra valo nézve. ennek. atónak őt tornátza lévén, mind az ött tornátz tele volt mindenkor betegekel., kik várták. hogy a viz fel zavarodgyék. vala ót egy atöbi közöt. a ki harmintz nyolcz esztendeig feküt, akristus azt meg tudván, kérdé tölle, akarszé meg gyógyulni? uram, felelé a beteg. nintsen senki is a ki le botsáson atoban mikor fel zavarodik, és a még én oda érkezem. adig más megyen bé elöttem. Jésus mondá néki. kely fel, vid el az ágyadot. és járj. a beteg mindgyárt meg gyogyula. és fel vévén ágyát, járni kezde, szombat vala pedig azon anapon. a melyen atörvény minden munkát tiltot, a sidok látván hogy az agyát vinné, pirongatni kezdék, hogy miért szegné meg a törvényt., de ö azt felelé nékik, a ki engemet meg gyogyitot, nékem azt mondotta. hogy vegyem fel ágyamot., és járjak, kérdék az után tölle, hogy mitsoda ember volna a, de ö maga sem tudhatta., mert jésus míndgyárt el vonta magát a jelen lévö nép közül, akristus találván az után azt az embert atemplomban., mondá néki. már meg gyogyultál., ez után már ne vétkezél, hogy valamely gonoszab. ne történnyék rajtad, ez az ember, mindgyárt hiré adá a sidoknak, hogy jésus gyogyitotta volna meg ötet., a kik is az oltátol fogvást üldözni kezdék ötet, és azért hogy mondá nékik, hogy az attyával. munkálodik, még nagyob gyülölségel kezdének hozája lenni, mivel nem tsak a szombatot nem tarttya vala meg, hanem még az Istent attyának mondaná, és magát ahoz hasonlonak tartaná, mind ezekre jésus, nékik igen szép oktatásokot ada, amelyekben meg bizonyittá Istenségit, és meg mutatá nékik, hogy az attyátol hatalmat vett volna a munkára. az itéletre. és a fel támasztásra., hogy nem ö tenne magárol bizonyságot, hanem jános tett örólla bizonyságot. és az ö tselekedeti. és tsudatételei bizonyságot tésznek rolla, az én atyám bizonyságot tett rollam az irásokban. de ök ezeket abizonyságokot bé nem veszik, mert az Istent nem szeretik, és nem keresik azt a ditsöséget a mely ö tölle jö, hanem a melyet egy mástol vesznek.


 A sidók, akik vétkesnek tarták az Isten fiában. hogy meg gyógyitot volna egy embert szombat napon., mint ha abban meg szegte volna az Isten törvényit, ugyan azon vétket tulajdonitták neki, más egyéb hasonlo alkalmatoságban. mivel egy szombat napon. hogy egy buza föld mellet menne el, atanitványi, kik éheztenek. buza fejeket szagatának, és a kezekben meg morsolván, abuzát kezdék enni, a farisaeusok azt rosznak találák, és mondák néki. látodé hogy atanitványid olyan dolgot tselekesznek. a mely nem volna szabad szombaton, de ö meg mutatá nékik elöször,, a Dávid példájábol.. aki nagy szükségben olyan kenyerekböl ett volna. a melyekböl tsak apapoknak volt szabad enni, és hogy némelykor a szükség, fel szabadithat a törvénytöl. másodszor. az ö papjoknak példájokbol. kik a szombatot meg nem szegvén. szombat napokon az áldozatra valókót meg ölik a templomban. a törvény parantsolattyából. és hogy a törvény nem tilt minden féle dolgot szombat napon. hogy ha pedig azt tarttyák, hogy a templom jová teheti az olyan tselekedeteket, az apostoli tselekedeteket is jová teheti. mivel ö sokal nagyob volna atemplomnál, hogy ha pedig azt meg tanulták volna. hogy az irgalmaság több mint sem az áldozat, ollyan vakmerö képen nem kárhoztatták volna az artatlanokot. a rendet fel akarják forditani, mivel azt akarják. hogy az ember legyen a szombatért, és nem a szombat az emberért, holot az embernek fia. uramég a szombatnak is.


 Egy más szombat napon a synagogában tanitván, egy olyan ember találkozék ótt, akinek el száradot volt akeze, az irás tudok. és a farisaéusok. kérdék jésustol. hogy ha szabadé beteget gyogyitani szombat napon, és igen vigyázák, hogy ha meg gyógyittyaé azt a beteget., hogy had lehesen okok avádolásra. mint hogy akristus tudta azö gondolattyokot. maga eleiben hivatá abeteget, és azt kérdé a farisaeusoktol. hogy szabadé szombat napon jót tselekedni. és meg szabadittani valakinek életét.? és hogy meg mutassa nékik. hogy minden bizonyal a szabad, mondá nékik. kitsoda közülletek. a kinek, ha a juha averemben esik szombaton. kinem vonnya azt onnét azon anapon.? menyivel pedíg drágább egy ember. egy junál, erre ök semmit nem felélhetének. de mind azon által ezen igazságra meg nem adák magokot. a kristus ezt látván. szent haragal kezdé öket tekinteni, az ö durva. és meg vakult szivekért. és a beteg emberhez fordulván, mondá néki. nyujtsad ki a kezedet, a ki is ki nyujtá., és olyan egésséges volt mint a másik.

A farisaéusok nem. nézheték ezt atsudát nagy dühöség nélkül, és tanátskozni kezdének. egy más közot, hogy mi modon veszthetnék el jésust. a ki is a genezárethi tó felé vévé uttyát, a tanitványival, ahová igen nagy sokaság követé, mivel az ö tsuda tételeinek hire el terjedvén. az egész galileában. judeában. ajordán két részin valo tartományokban, a mediterráneum tengerének széllyiig tyrus. és sidonia varosi felé, mind ezekröl ahelyekröl, igen sok nép gyülekezet melléje, hogy halgassak tanitását. és betegségekböl meg gyogyitassanak, ezért is parantsolá atanitványinak, hogy tarttsanak néki készen egy hajot, a honét beszélhesen anépnek. mivel masként anép egészen reá todult., valamenyi betegeket eleiben vivének, azokot mind meg gyogyittá, meg parantsolván nékik. hogy azt ki ne nyilatkoztassák. és fenyegetésel parantsollya vala agonosz lelkeknek, hogy halgassanak. akik is elötte le borulván kiálttyák vala, te vagy az Istennek fia.


 Azután egy hegyre menvén, az éttzakát imádságban tölté, más nap pediglen, magahoz hivá atanitványit. és azok közül tizen. kettöt választa, a kiket apostoloknak nevezé, az az követeknek. mert azokot küldé el prédikállani Évangyéliumát, hatalmat adván nékik. hogy betegeket gyogyittsanak, és ördögököt üzenek, az Évangyélium fel tészi. hogy azokot választotta. akit akart, erre a méltóságra. ezen tizenkettöt emelé, simont., a kit már péternek nevezte vala, és andrást az ö attya fiát, a zebedeus két fiát jakabot, és jánost, ezeket nevezé boanergesnek. az az, menydörgés fiainak., philepet, bertalant, máthét, thamást, jakabot, az alphéus fiát, judást, vagy thadéust, a kananaeai simont., és judás iscariotest.

Az után le mene vélek együt ahegyröl. és valamely tér helyen meg állapodék. ahol sok nép várja vala ötet,. a melyröl ide fellyeb szollánk, és atemérdeki sok beteg tsak azon igyekezék, hogy meg érhesse az ö köntösét, mivel olyan erö származot belölle. amely mind meg gyogyittya vala öket, sok ördöngösök is valának közöttök, akiket mind meg szabadittá, az után olyan predikáciot tett az egész népnek, a mely magában foglallya az keresztényi törvénynek. minden tudományát, és atanittása kezdetin, meg mutatá nékik, hogy miben ályon avaloságos boldogság.

A kristus atanitványira tekintvén mondá. bóldógók a lelki szégények. tudni illik, azok. kik nem kaptsollyák magokot. a földi jokhoz. mert azoké amenyeknek országa, boldogok, a szelidek, mert ök birják aföldet, tudni illik. aparaditsomot., a mely, a szent atyák szerént. az élök földe, és öröksége azoknak, kik tsendeségel hadgyák el venni az itt valo jóvokot. noha. azt meg oltalmazhatnák igasságosan. boldogok. akik sirnak, mert meg vigasztaltatnak, boldogok. a kik éhezik, és szomjuhozák. az igasságot, mert meg elégittetnek. boldogok az irgalmasok. mert ök irgalmaságot nyernek, boldogok atiszta szivüek, mert ök meg láttyák az Istent. boldogok. abékeségesek, mert Isten fiainak hivatatnak, bóldogok, akik üldözést szenvednek. az igasságért, mert övék menyeknek országa, boldogok vagytok midön az emberek gyülölni. és üldozni fognak titeket én erettem, és a midön hazugságal valo gonoszt mondanak ellenetek. örüllyetek ollyankor, mert nagy jutalmatok lészen menyekben. és minek utánna meg mutatta volna. hogy tsak anyiban vagyunk boldogok ez életben. a menyiben evilági joknak. tiszteletéknek, és gyönyörüségeknek meg vetésivel, az igasságnak., és a bekeségnek. az irgalmaságnak. a tiszta szivnek, és abékeséges türésnek szeretetivel., érdemeseké tészük magunkot. arra az örökös boldogságra, a melyet az Isten nékünk szánt a menyekben., az után mondá. hogy jaj agazdagoknak, és azoknak. kik bövségben, és gyönyörüségben vannak, és azoknak, kik tiszteletben vannak az emberek elött, mivel mind azok. kik ezekben tészik boldogságokot., meg fogják látni, hogy az ö gyönyörüségeket. ditsöségeket. vigasztalásokot, és bövségeket, az éhség. és a köny hullatások. fogják követni.


 Az után mondá atanitványinak, hogy ök volnának a világ. sava. és világosága, hogy az emberek szokásit jó rendbe hozák, és setéttségekben. meg világosittsák, és elsöben, nékik magoknak. kel tisztáknak lenni, és el nem mulatni, tanitásoknak világoságát ki terjeszteni, mivel azért tétettek agyertya tartora. hogy világosittsanak., nem is azért jött a világra hogy a mojses törvényit el ronttsa, hanem hogy azt bé tölttse, és tekélletesebbé tegye. oktatván az ö tanitvánnyit olyan igasságra. amely tekélletesebb az irás tudok, és a farisaeusokénál, és a mely nélkül nem lehet amenyekben menni, avalo hogy az ó törvény tiltá avétket, és meg határozá akülsö tselekedeteket., de az uj törvény, amelyet a kristus fel álitot, a szivet igyekezik rendben venni, és a vétket még eredetében akarja el oltani, mivel atörvény azt hagyta asidoknak, ne öllyetek. de akristus azt akarja. hogy meg zabolázák aharagot. hogy senki fele barattyának. leg kiseb bestelenségre valot ne szóllyón, és hogy meg békéllyenek véle. még minek elötte az oltára tegyék. az Istennek tett ajándékot. a törvény tiltá aházaság törést, akristus tilttya, még atisztátalan tekintetet is, és azt akarja, hogy a szemünket ki vájuk, az az, hogy el fordullyunk az olyan nézéstöl. a mely rendeletlen kivánságokot gerjeszthetne aszivben. az ó törvény tiltá a hamisan valo esküvést, a kristus pedig semmiképen nem akarja hogy eskügyenek, és arra tanyit, hogy az mikor kénszeritetnek meg bizonyitani valamely esküvésel. a mit mondottak, az az esküvés, amely nem lehet rosz, mind azon által rosz októl származik, tudni illik. mondgya szent agoston. hogy az emberek meg szokták. a tsalást, és azért nem akarnak hinni az ö szavoknak. A törvény. meg határozá aboszu állást, és nem akarta. hogy a büntetés felyül haladgya avétket. melyet meg bünteték, akristus, nem hogy meg engedné aboszu állást, de ellenben arra tanyit, hogy a gonosz ellen ne állyunk,, ne törvénykedgyünk. adgyunk. a mit tollünk kérnek. és nyujttsuk annak ortzánkot a ki meg akar utni. tudni illik, hogy inkáb mindent el szenvedgyünk, tsak a felebarati szeretetet el ne veszesük. A sidok azt tartották, hogy a felebaráti szeretetnek kötelesége. nem tiltotta nékik, az ellenségekhez valo gyülölséget, A kristus pedig azt akarja, hogy szeresük azokot kik minket gyülölnek, és hogy jót tegyünk azokal. kik minket üldöznek, hogy apogányoknál többet tselekedhesünk, kövesük magát az Istent. a ki anapját fel támaszttya a gonoszokra, valamint a jokra, és hogy eszerént, meg érdemelhesük azt a ditsöséget, hogy az ö fiai lehesünk.


 A kristus, avétekröl. a jó tselekedetekre megyen. mondván, hogy a szándékot kel meg tisztittani. és azok ugy lésznek tiszták. tudtunkra adván, hogy a szándék olyan a külsö tselekedetekhez. valamitsodás a szem. atesthez, és hogy azok anyiban tiszták, vagy tisztátalanok, a menyiben. aszandék. vagy jó. vagy rosz, valamint atest világoságban vagy setéttségben vagyon. ha a szem világos. vagy vak. azt tanittya tehát, hogy a jó tselekedeteket., ugy mint az alamisnát, az imádságot, és a böjtölést, nem kel azért tselekedni hogy az emberektöl meg ditsértessenek., hanem azért hogy a tessék az Istennek, mivel ö jutalmaztattya meg azokot, az imádságnak. formáját adván nékünk. azt akarja, hogy az, az Isten jóságában valo bizodalomal. légyen. álhatatoságal, békeséges atyafi szeretettel, az olyan. aki se adni, se meg botsátani nem akar, nem érdemli, hogy se kegyelmet. se botsánatot nyerjen meg, azt nem akarja. hogy a sok szóban tarttsuk erejét. és erdemit imádságinknak. mint ha az Istennek szüksége volna arra, hogy a sok beszédinkböl tudhassa meg szükséginket, hogy pedíglen meg tudhasuk., hogy mit kel kivánni, és kérni az Istentöl, eszerént tanit imádkozni, Mi Atyánk. ki vagy a menyekben., szenteltessék meg ate neved, jöjjön el ate országod, légyen meg ate akaratod, miképen menyben. ugy a földön is., A mi minden napi kenyerünket ad meg minékünk ma; És batsásd meg nékünk a mi vétkeinket., miképen mi is meg botsátunk azoknak a kik mi ellenünk. vétettenek., És ne vigy minket a kisértetben, de szabadits meg minket a gonosztol. Amen. azután azon igyekezék. hogy el vonhassa tanitványinak elméjeket a földi jókhoz valo szeretettöl., meg mutatván nékik, hogy nem itt kell. kintset gyüjteni, hanem menyekben. ahol, se a tolvajtol. se egyéb más veszedelemtöl nem félthetni. hogy az Istent a pénzel együt nem lehet szeretni, és hogy, nem kel nyughatatlanságal keresni ez élet szükségeit, mivel az Isten, aki az állatokot táplállya. és a liliomokot fel ékesitti. az embert el nem hagya. mivel sokal drágáb ö elötte a virágoknál és az állatoknál. hanem elsöben az Isten országát és az ö igasságát kel keresnünk mindenek felet, és remélyük. hogy atöbbit is hozája adgya, mint szükségen felyül valokot.

Azután tilttya nékik abal itéletet., és kárhoztattya az két szinüeket. akik meg nem látván a 
 magok szemekben a gerendát. a masok szemiböl akarják ki venni a szalma szálat. arra tanittya öket, hogy nagy okoságal. osztogasák ki a szent dolgokot. mondván, hogy a sertések eleiben ne hányak a gyöngyököt. az egész felebaráti szeretetet abban foglallya, hogy másokal ugy bánnyunk., valamint akarnok hogy mások bánnyanak velünk,. azt erösitti, hogy az út, mely az életre viszen keskeny, és a mely ahalálra viszen. a tágas. és hogy sokan járnak. ezen az utolso uton, arra tanyit. hogy óhjuk magunkot az olyan hamis profétáktol, akik a juhok köntösi alat, nem egyebek. hanem ragadozo farkasok. nem az ö beszédekröl kel. öket itélni, hanem atselekedetekröl., és hogy akarminémü tsudákot tegyenek is, de az Isten még annak idejében meg veti öket, mint olyanokot, kik ö elötte üsméretlenek., hasonlo képen fog bánni az olyanokal is. akik tsak azt mondgyák néki uram. uram. nem követvén az ö parantsolatit., és hogy tsak azok mennek az ö országában, kik akarattyát követték. végtire ezel. a hasonlatoságal fejezvén bé beszédit. a halgatoit, az olyanokhoz hasonlittya, a kik épitenek. mondván, hogy az olyan a ki ötet halgattya. és tanittását követi hasonlit az ollyan okos emberhez, aki aköre épitvén házát, azt semmi szélvész fel nem fordithattya. ellenben pedig. aki tanitását nem követi, hasonlo az olyan esztelenhez. aki a fövényre épitvén házát a szél. és az esö. tsak könyen fel fordittyák..


 A kristus el végezvén tanitásit, le mene ahegyröl. és sok nép követé ötet, a mely nagy tsudálkozásal halgatá az ö tanitásit. egy bél poklos ember. lábaihoz borulván. imádá ötet, és térden álva mondá néki, uram. meg gyógyithatz engemet ha akarod, egy ilyen alázatos, és nagy hittel tett imádság. meg hatá a kristus szivét. akiis ki nyujtván kezét, illeté ötet, és mondá néki, akarom hogy meg gyógyúly. és azon szem pillantásban meg gyogyula. azután meg tiltá néki, hogy ki ne nyilatkoztassa ezt a tsudát. és meg parantsolá néki, hogy mene el. és mutatná meg magát apapnak.. és ajánlaná bé az áldozatot a törvény parantsolattya szerént. bizonyságul. hogy meg gyogyult volna. ez az ember mind azon által mind ki hirdeté ezeket. és az Isten fiának. nagy hire anyira el terjede. hogy a városokban nem mehete. hanem a puszta helyekre. rejti vala el magát. és ót az imadságokban foglalatoskodók. mind azon által, a sok nép oda is el mégyen vala utánna, hogy halgassa tanitását, és hogy meg gyogyittsa a betegeket.


 Kafarnaumban érkezvén a sidó tanács urák azon kérék hogy mene egy ót lévö szazados házához. akinek szolgája. haldoklanék, és gyogyitaná meg ötet, mivel igen kedves szolgája volna, ez a tiszt meg tudván tsuda tételeit akristusnak. kéré jó akaroit arra. hogy mennének akristushoz. és kérnék hogy mutassa hozája azt a kegyelmeségit, akikis igen kérek arra. eleiben adván. nem tsak veszedelemben valo létit a szolgának. hanem még nagy érdemit a századosnak, és hogy mitsoda nagy köteleségel volna hozája. az egész sidó nép. mivel ö szereti ami nemzetünket. mondák atanáts urak. és még egy synagogát is épitetet nékünk, a kristus el mene vélek. és a midön közel lett volna aházhoz, a százados eleiben külde, és kéreté hogy ne fárasztaná. magát és mondanák nékie. uram nem vagyok méltó hogy bé jöj az én hajlékomban. de tsak mondgy egy szót, és az én szolgám meg gyógyul. méltatlannak itélvén arra magát, hogy maga menyen hozája, mind arra, hogy házához fogadgya. és abban nem kételkedik, hogy foganatos ne légyen szava, tsak a betegségnek méltoztassék parantsolni hogy hagyael. szolgáját. mivel ö maga, ha mások alat lévö tiszt volna is. mind azon. által az ö parantsolattyának. tellyeségel engedelmeskednek az ö vitézi, akristus tsudálkozék ennek apogánynak a hitén. és azokhoz fordulván. kik kisérék ötet, mondá nékik. bizonyal mondom, hogy nem találtam enyi hitet az Izraéliták közöt is, és hogy sokan fognak jöni nap keletröl. és nap nyugotrol., kik ö helyekben lésznek. ábrahamal. isákal, és jákobal. az Isten országában. a sidok pediglen. kik azal ditsekednek. hogy ezeknek apátriárkáknak maradéki. és akik ezen ókból a menyeknek örökösi valának, abbol ki rekesztetnek. és a setéttségre vettetnek, ahol tsak sirás, és fogaknak tsikorgatása lészen, ez a mondás bé is tellyesedék, mivel a pogányok. akik az Istent nem üsmérék, a sidók helyében, a menyei örökségre hivatatának. akristus pedig a százados hitét meg jutalmaztatván, a beteget meg gyogyitá. aki is mindgyárt abban. a szem pillantásban jobban lett: ugy anyira, hogy azok. akiket a százados a kristus eleiben küldöt. volt. midön viszá térének. az ö szolgájat. jó egésségben találák.


 A kristus az után Náim nevü városban mene. a mely város galiléa tartományában vagyon. atanitványi, és sok. nép kiséri vala ötet. a midön aváros kapujához közelitet volna, egy halotat vivének temetni, aki is egy özvegy aszonynak. egyetlen egy fia volt, aki is akoporso után menvén, a város béliek sokan kisérik vala ötet. a kristus meg szánván azt az meg keseredet anyát, mondá néki, ne sirj., az után a koporsohoz közelitvén, meg álittá azokot akik vitték. a koporsot meg illeté, és ezeket mondá, iffiu kely fel. én parantsolom néked. azon szem pillantásban a halot fel üle. és beszélni kezde, és akristus viszá adá az annyanak, mind azok kik jelen valának. meg rémülének. és ditsöiteni kezdék az Istent mondván. nagy proféta támadot köztünk, és az Isten meg látogatta az ö népit.


 Ennek anagy tsudának ahire az egész judeában, és akörül lévö tartományokban el terjede, ugy anyira hogy még szent János is meg tudá, akit a tömlöczben hagytuk vala, ez a szent elöl járo. atanitványitol hallá meg a hirét anagy tsudáknak. a melyeket akristus tészen vala. és nem akará el mulatni ezt az alkalmatoságot. hogy ötet messiásnak ne üsmértesse vélek. és azt akará, hogy ennek az igazságnak. ö magok lennének bizonysági, erre valo nézve kettöt valaszta közülök. akiket a kristushoz küldé. hogy illyen kérdest tennének néki. te vagyé az. akinek el. kel jöni, vagy kellé mást várnunk? Jésus nem felele nékik mindgyárt ezekre, hanem az ö szemek láttára. sok betegeket gyógyitta meg tsudálatosán. az után mondá nékik. ezeket meg vihetitek néki a mit láttatok, és hallottatok. mondgyátok meg néki. hogy avakok látnak, a sánták járnak. abél poklosok. meg gyogyultak, a süketek. hallanak, a halottak. fel támadnak, és az Évangyélium a szegényeknek hirdetetik. illyen láthato. jelekel bizonyittá meg nékik, hogy ö ki volna. az után mondá, hogy boldogok volnának azok, akik ö benne meg nem bottránkoznának., mint ha azt akarta volna mondani. a szent átyák szerént, igen könyü engemet messiásnak hinni, a midön láttyák hogy tsudákot tészek, de kevesen lésznek. olyanok. akik annak hisznek. lenni, a midön láttyák. hogy gyalázatos halált szenvedek a kereszten.

Ez akét követ. viszá térvén az urokhoz, Jésus pedig eszerént beszélle jánosrol a népnek, mit mentetek látni a pusztában.? a széltöl hányatatot nadaté, vagy lágy ruhákban öltöztetet embert.? és minek utánna elejekban adta volna. ennek a szent elöljáronak. kemény., és szoros életét, meg bizonyitá nékik. hogy ö proféta volna., és több mint proféta, mivel ötet meg jövendölték volt aproféták. és hogy ö. nem tsak elöre hirdette volna ki amessiás eljövetelét, valamint atöbb proféták. hanem még ö azért küldetetett volt el, hogy elötte járjon, és önéki utat készittsen. ismég mondá a jános ditséretire, hogy akik aszonytol születtek, ö azok közöt leg nagyob volna. a törvény, és a proféták. jánosíg tartottak. és az évangyélium ö általa kezdödöt, ö is hirdette leg elöbször az Isten országát. és hogy az ö ideitöl fogvást. a menyeknek országát erö szakal veszik meg, és tsak az erö szakosok nyerik azt el. egy szoval. hogy ö volna Illyés. a ki el jövendö.


 Mind ezek. a nagy tulajdonságok. amelyeket monda a kristus. János felöl. nagy tiszteletben kelleték tenni ezt a szentet. az egész judeában, mind azon által tsak a nép, a publikánusok. és a vétkesek halgaták az ö predikacióit haszonnal. és ugyan tsak. ezek is vették vala fel tölle akereszttséget; ellenben pedíg, a farisaeusok, és az irás tudok, meg vetették volt ötet, és ezen meg vetésel., az evangyélium szerént. meg gátolták, az Istennek. rajtok valo szándékát, hasonlo képen bánnak vala az Isten fiával. aki is látván vakságát. és keménységit sziveknek, szent indulattal. szolla arrol, azegész nép elött, aki örömel halgatá a szent jánosrol tett ditséretit, kihez hasonlittsam mondá a sidó nemzettséget, nem hasonlithatnié öket a piatzon ülö gyermekekhez, kik azt kiálttyák társoknak., musikáltunk néktek, és nem tántzoltatok, szomoru énekeket éneklettünk, és nem sirtatok, mivel jános el jött, se nem iván. se nem évén, az az, hogy igen sanyaru életet élt, és azt mondgyák felölle hogy ördöge vagyon; az ember fia pedig eljött, évén, és iván. az az, hogy közönséges eletet elt, és azal vádollyák, hogy szereti a jol lakást, és az italt. és tsak a publikánusokal, és abünösökel. barátkozik.


 A kristus látván, hogy a galiléában lévő városok,  ahol leg többet prédikált, és tsudákot tett volna. olyan kevés hasznokra forditanák. az Istennek. üdveségekre küldetet segittségit, szemekre hányá fenyegetésel. az ö meg átalkodásokot, és penitentziát nem tartásokot. és irtoztato átkokot monda reájok. jaj néked korozain, jaj néked betsaida, mivel. ha azokot atsudákot tyrusban. és sidonban, (:ezek pogány városok valának:) tették volna. a melyeket ti bennetek tettek, már régen. ször sákban, és hamuban. tartottak volna penitentziát. és az után kafarnaum városát hozván elé, ahol leg töbet lakot mint sem atöbiben, szemire hányá kevélységit, és keménységit ilyen szokal. hát te kafarnaum, valyon az égig emeledé fel magadot,? a pokolig szállasz alá, mivel ha sodomában lettek volna azok a tsudák. a melyek lettek szemeitek elött, talám mais fent állana., és hogy a sodoma lakosinak, akiket az ég oly irtoztato képen büntette meg fertelmeségekért, a tyrus és a sidona lakosival. könnyeben lészen dolgok az itélet napján, mint sem ezeknek a galliléai városoknak.


 Vala pedig avárosban egy bünös aszony, aki is meg tudván. hogy jésus, egy simon nevü farisaeusnál ennék, oda mene, és hátul álván, köny hullatásival mosogatá lábait, hajával azokot meg törölé, meg tsokolá. és azokra hinté alabástrom edényben lévö kenetet. a farisaeus pedig ki hozája hitta vala jésust. meg visgálván az aszonynak tselekedetét, akinek is rendeletlen életét tudta, mondá magában, ha ez az ember proféta volna. tudná azt, hogy minémü aszony volna. az. aki ötet illeti, mivel nem hitettheté el magával, hogy a kristus meg engedte volna magát illettetni oly vetkes aszonyal, Jesus pedig üsmervén az ö gondolattyát. két embernek példáját adá eleiben, mindenike adoságban léven. az egyike nagy suma pénzel tartozot. a másika kevésel, de nem lévén se egyikének. se a másikának miböl meg fizetni. az ember a kinek tartoztanak, el engedé nékik adoságokot. az utan kérdé a farisaéustol, ekét ados közül, melyikének kel leg inkáb szeretni a kölcsön adót.? a ki is felelé, hogy annak. a kinek leg többet engedtek volna el, az Isten fia jóvá hagyá ezt a feleletet., és mondá néki látodé ezt az aszonyt, a te házadban jöttem, vizet nem öntöttél alábaimra, epediglen köny hullatásival mosta meg. és hajával törlötte meg, tsókót nekem nem adtál, epediglen. a miolta ide jött, meg nem szünt tsokolgatni lábaimot. a fejemet olajjal meg nem kented, épediglen kenettel kente meg lábaimot. az okáért mondom néked, hogy sok bünei botsátattak meg néki, mert igen szeretet. akinek pedig kevesebbet botsátanak meg. kevesebbé szeretet. mint ha azt mondotta volna a farisaeusnak, kevesé szeretz. mert igaznak tartván magadot. magadal el hitetted hogy az Istennek kevésel tartozol., ez az aszony pedig aki igen vétkesnek üsméri magát lenni, sokat szerette azt, akitöl anyi büneinek botsánattyát reménlette, és azon szeretetért, meg is nyerte a botsánatot, a mint is hogy mondá az aszonynak, a te vétkeid, meg botsátattak néked. akik pedíg asztalnál jelen valának. zugolodni kezdének ezeken a szokon, mondván magokban, kitsoda ez, aki abünököt is meg akarja bótsátani,? Jésus pedig meg vetvén az ö zugolodásokot, mondá az aszonynak, ate hited meg szabaditod tegedet. eredgy el békeségel.


 Jésus pedig aházahoz térvén. anyi sokaság gyüle oda, hogy se maga. se atanitványi nem ehetének. az attyafiai azt meg tudván, hozája menének, hogy a sokaság közül ki vinnék ötet, azonban pedig egy ordöngöst vivének eleiben. a ki vak, és néma volt, az ördögöt ki üzé, és az ember kezde mind látni, mind beszélleni, mindenek tsudájára. és kezdék jesusrol mondani. nem ezé adávid fia, messiás, akiröl az irás mondgya. hogy a dávid familiájából valo lészen, ellenben pedig a farisaeusok, és az irás tudok, kik jérusalemböl jöttek vala. ötet magát tarták ördöngösnek, mondván. hogy az ördögök fejdelme által üzi ki az ördögöt. de akristus meg szégyenitté hamis gondolattyokot. elejekben adván mindenek elött. hogy ha az ördögök akik oly halálos ellenségi az embereknek, egyik a másikára támadnak, abizonyos jele volna. hogy az ö uralkodások nem sokáig tartana. a sidok közöt sokan volnának ollyanok. kik ördögököt üznek. de a farisaeusok azokot nem vádollyák azal, hogy az ördögök fejdelme által üzik az ördögököt. egy erösnek házát, más erösebnek kel fel dulni, ez okáért, a sátánt., eröseb lélekel üzi ki a sátánál, ugy mint az Isten lelke által. el kelleték tehát hitetni magokal, hogy hozájok érkezet az Isten országa, ellene állani pedig, a mint ök tselekesznek. a szent lélek láthato erejének, ugy magokot olyan káromlásal tészik vétkeseké. a mely botsánatot nem érdemelne., mint hogy pedig a fát, agyümölcséröl itélik. ötet is, az ö tselekedeteiröl kellene itélni,, és nem kellenék ötet gonosznak tartani, a midön tsak jó tselekedeteket tselekeszik; azok a káromlások a melyeket oly vakmerö képen okádnak ellene. az ö rosz sziveknek mélységéböl származnék, a melyek nem maradnának büntetetlen, mivel az itélet napján, még tsak ahaszontalan szóról is számot kel adni.


 Ezek után, némelyek az irás tudok, és a farisaeusok közül. mondának néki, mester. mi azt kivánnok, hogy valamely tsudát mutatnál nékünk. a szemekel látták hogy mennyi sok tsudákot tett elöttök. de ök azokot mind káromlásokra forditották, és mint ha mind azok. nem volnának. elegendök hogy meg bizonyittsák nékik. hogy tsak az Isten lelke által munkálodik, hanem még ujjab tsudát akarnak látni, de mitsoda feleletet ada nékik Jésus. ez a gonosz, és parázna nemzettség tsudát kiván, de más nem adatik néki hanem ajonás profétáé, ezt a profétát az Isten a ninivé béliekhez küldötte volt. nékik tudtokra adni. hogy negyven nap mulva, a városok el pusztulna, de jonás, nem hogy ennek aparantsolatnak engedelmeskedet volna, hanem hajora ült, hogy más felé vegye uttyát., de nagy szélvész támadván atengeren, meg vallá hogy az, az ö engedetlenségiért volna. és hogy a szélvész meg tsendesednék, magát atengerben vetteté, azon orában ötet egy nagy hal el nyelé, és harmad nap mulva a partra ki veté, a honnét ninivében mene. hogy végben vigye az Isten parantsolattyát. a ninivé béliek. hittek azö szavának. rend kivül valo böjtöléseket tevének, és meg menekedének. penitentzia tartásokért, a büntetéstöl, a melyel fenyegeté öket, az Isten parantsolattyábol. a krístus tehát a jonás jelét adá elejekben, és abbol két hasonlatoságot hozot ki, az egyikét magára, a másikát öreájok, mondván. hogy valamint jonás három napig volt a halnak hasában. ugy az embernek fiais harom nap lészen. a földnek gyomrában. ez által azt akará jelenténi, hogy a koporsoban tétetnék, és hogy onnét harmad napjára fel támadna. a másik hasonlatoságra mondá. valamint hogy jonás jelül volt a ninivitáknak, ugy jelül lészen a farisaeusoknak is, a melyeket eszerént magyarázá meg. a ninivé béliek fel támadnak az itéletkor ezen nép ellen, és kárhoztatni fogják, mert ök penitentziát tartottak ajonás predikálására, mind azon által nagyob vagyon itt sokal jonásnál, mondá még nékik, ugyan azon itéletkor kárhoztatni fogja. a sába királyné, a ki is mesze földröl mene halgatni a salamon böltseségét nem hogy pedig követnék ezt a királynét. demég meg vetik beszédit, és tsudatételeit annak. aki sokal felyeb valo salamonál, végtire azal adühöségel fenyegeté öket. a mellyel bánik az ördög az olyanok ellen. akiket kételen lévén el hagyni, és akikben ismét modot talál viszá menni. arra tanitván minket ezel, hogy igen vigyázunk magunkra. a midön meg szabadultunk attol agonosz lélektöl. mivel ö el nem hagya rabját örökösön. hanem még magánál hét gonoszabbat veszen maga mellé, és ezel a másodszori rabságal. sokal. nyomorultab állapotban tészi alelket az elsönél.

Az alat a még akristus, illyen feleletekel szégyenitté még ellenséginek hamiságit. egy aszony fel szoval kezdé mondani a nép közöt. boldog a méh. a mely hordozot. és a tsets, mely táplált, 
 ö pedig felelé néki. de söt inkáb azok boldogok., akik az Isten szavát halgattyák, és azt követik. azon idöben meg jelenték néki, hogy az anya. és az attyafiai kin várnák ötet, mivel bé nem mehetének hozája a sok nép miat, de ö arra mondá. kitsoda az én anyám. és kitsodák az én atyámfiai, a tanitványira tévén kezeit mondá, ezek. az én anyám, és atyam fiai, mivel az én anyám, és atyám fiai azok, akik halgattyák és követik az Isten beszédit, és az én atyam akarattyán járnak.


 Azon anapon ki mene jesus a házbol, és a genezareth tengere mellé mene. de látván sok népet a körül lévö városokbol hozája menni. és melléje gyülekezni, egy hajoban üle, és onnét kezdé tanitani anépet., a ki is nagy figyelmeteségel halgatá ötet a partrol, sok igazságokot hirdete nékik példa beszédekben, mivel e volt rend szerént az ö szokása atanitásban, Az Evangyéliumi példa beszédek., ki gondolt historiák, vagy atermészet szerént valo dolgokbol vett hasonlatoságok, a melyeknek. amidön nehéz a magyarázattya. az elmét figyelmeteségben tarttya, a mely is meg találván a magyarázatot, avallásnak. valamely titkát, vagy a szokásnak. valamely rendét meg tanulhattya azokból, példának okáért a mint egy példa beszéd. volt. a melyeket akristus monda. az erös fegyveresröl aki aházat örzi, és a kit meg gyözi más erösebb. ennek magyarázattya. arra tanit. hogy az erös fegyveres az ördög, a kit a kristus mint erösebb, ki hajttya a lelkekböl. az Isten lelke által. az Isten fia a hajorol. leg elsöben ezt a példa beszédet mondá anépnek. egy  vetö ember ki mene vetni, egy része amagnak. az út széllyire esék, az utozok el tapodák, és a madarak meg evék. más része a köves helyekre esék, mivel hogy nedvesége nem volt. mély gyükeret nem vethete. és a verö fény el száraztá, a harmadik része, atövisek közi esék. fel növén. a tövisek meg fojták, a negyedik, jó földet találván. bövséges magot hoza, mint hogy pedig ennek apélda beszédnek. magyarázattya nehézvala. a kristus hozá adá. a kinek fülei vannak a hallásra, hallyameg, ezt a példa beszédet. az apostolok sem értheték meg, azért a midön különösön valának. arra kérék, hogy magyarázná meg nékik, a ki is mondá nékik, hogy ök mitsoda boldogok volnának azért hogy mellette lévén, láthatnák, és halhatnák azt. a mit anyi igazak. és proféták. kivánták volna látni és hallani, és azért, hogy vélek világosan meg értetné azokat a nagy titkokot, a melyeket másoknak. a példa beszédnek. homályosága. alat adgya elejekben. meg büntetvén azal. azö sziveknek vakmeröségit. a melyért, méltatlanok, az igazság üsméretire, az után meg magyarázá nékik, hogy a magon azIsten beszedit kel érteni, hogy azok akik minek utánna azt hallották volna. arra nem figyelmeznek. és másra adgyák elméjeket. hasonlok, az út mellet lévö földhöz. és az ördög jelentvén amadarakot, el ragadgya szivekböl azt a beszédet. a mely üdvezithette volna öket, hogy vannak sokan ollyanok. akik a beszédet örömel veszik bé, de a leg elsö kisértet. el veszteti vélek annak hasznát. mert szivekben mély gyükeret nem vetet volt, mások pedig azt meg fojttyák, a fösvénységel. a gyönyörüségnek szeretetivel. és más egyéb rosz kivánságokal. a melyek mind anyi tövisek. és a melyeket ki kelletet volna elsöben gyomlálni, hogy hasznát vehessék annak a szenttséges magnak. végtire, a jó föld jelenti. azokot a jora hajlando sziveket. akik bé veszik, és hiven meg tarttyák az Isten beszédit. és akik békeséges türésekel. és álhatatoságokal, bövséges gyümölttsöt hoznak.


 Az után ismét meg más példa beszédeket hoza elé. avilágot egy mezöhöz hasonlittá. a melynek a gazdája abban jó magot vetett volt, mind azon által, idövel elegyesen látá konkolyal. a melyel meg elegyitette volt ellensége éttzaka. a tselédi látván a konkolyt. ki akarák gyomlálni, de a gazda nem engedé. nehogy a buzát is ki tépjék a konkolyal. együt. hanem várják meg az aratást, és akor kévékben kösék a konkolyt. és meg égessék. a buzát pedig atsürben tegyék., az után az Isten országát. a mustár maghoz hasonlittá. a mely leg kiseb mag lévén. atöb magok közöt. de ha meg nö. nagyob lesz atöb füveknél. az után a kovászhoz. a melyel meg elegyittik a tésztát. hogy fel. kelyen.

Ez után el botsáttá a népet, és aházához tére atanitványival együt. akik is kérék hogy magyarázná meg. nekik a konkolyrol valo példa beszédet., mondá nékik, hogy ezen avilágon el kel szenvedni ajóknak. agonoszokot., akik vélek elegyesek, mind addig. valamég világ végin. el fognak választatni egy mástól. mivel akor agonoszok. az örökös tüzre vettetnek. és ajók. fényleni fognak mint anap. az Isten országában,. hasonlo igazságra tanittá öket, a halászok példajával, akik minden féle halat fogván hálojokban, az után apartra ki ülvén. külön teszik ajókot a melyeket meg akarják tartani. és aroszakat viszá vetik. végtire elejekben adá, hogy mindenünket el kel. adnunk, az Isten országáért, hasonlitván az olyan emberhez aki mindenét el adgya. hogy egy drága gyöngyöt meg vehessen. vagy egy olyan földet, a melyben sok kints vagyon el ásva.

Az Évangyélium fel nem tészi atöbb példa beszédeknek magyarázattyát, azért hogy figyelmetesen gondolkodván azokrol, amelyek meg vannak magyarázva. meg tanullyuk magunktol fel keresni az értelmit azoknak. a melyek nintsenek meg magyarázva, kérjük elsöben az Istent, hogy adgya meg nékünk az ertelemnek azt az elméjit, amelyet kivána akristus halgatoitol. a midön mondá, hogy a hallya, a kinek fülei vannak ahallásra. az együgyüek, akiknek nintsen olyan hathatos elméjek. hogy fel találhasák. értelmeket azoknak ahomályos beszédeknek, a melyeket az Isten fia meg nem magyarázot. és akik tarthatnak. attol valoságal. hogy el ne tévelyedgyenek. ha a magok értelmeket követik. az olyanoknak., a magok pásztorihoz kel folyamodni a nehéz dolgokban. és addig a még világositást vegyenek, éllyenek azokal az igazságokal. a melyek világosak, és a melyeket az alázatos és engedelmes elme könyen meg értheti, ugyan az illyen személyeknek. könyebségekre, akikre is leg inkáb tekintettek. ebben a munkában. hogy ki teszük azokot az értelmeket, amelyeket adnak. az atyák és adoktorok. a három példa beszédeknek, melyek követik a konkoly példa beszédét, mind ahármat, az Évangyélium predikálására magyarázhatni, a predikátor. el hinti az igének magvát, ez a mag nevekedik lassanként a kegyelemnek munkája által a szivében annak aki azt 
 bé vette. mivel aprédikátor vet, ültet, és öntöz, de az Isten neveli azt, semmi nem volt a mit eleinte mindgyárt ugy meg vetettek volna. mint az Évangyéliumnak tudományát. de a fel nevekedet valamint amustár mag, és idövel az egész földet bé töltötte, egy szoval. el kel rejteni, és szorgalmatoságal meg tartani, a szivnek mélységiben. az Évangyéliumi igét, ugy hogy az a szenttséges kovász, fel emellye az egész tésztát, és jóvá tégye titkos erejével. az embernek, minden gondolatit, kivánságit, és tselekedetit.


 A kristus el végezvén ezeket apélda beszédeket. atanitványival. názarethben mene. ahol fogantatot. és fel neveltetett volt. szokása szerént, egy szombat napon a synagogában mene, ahol fel kelvén hogy olvason, az Isaiás könyvét adák kezében, azt meg nyitván. arra aversre talála. ahol ez a proféta. a messiásrol tészen emlékezetet. mondván. hogy azurnak. lelke, meg szentelte, és el küldötte ötet, hogy a szegényeknek predikallaná az Évangyéliumot, a betegeket meg gyogyittaná, az Isten irgalmaságának idejét ki nyilatkoztatná, és ki hirdetné a boszu állásnak. napját. ezeket el olvasván akönyvét bé tévé, és viszá adá. az után le ülvén. meg magyarázá ezt a jövendölést, és meg bizonyittá hogy ez bé tölt volna személyében. mindennek. rajta volt aszeme a midön beszélle, és az ö kegyelemel tellyes szavai. ollyan tsudalkozásban hozák halgatóit, hogy egy mástol kezdék kérdezni, honnét jött ennek az anagy bölcsesége, nem ezé josephnek. az átsnak fia,? nem Mária é az annya,? az ö attyafiai, jakab, josef. simon. és judás, és ahugai. nem közöttünk laknaké.? hol vette hát mind azokot amiket hallunk tölle? azirás fel teszi. hogy nem tsak tsudálkozának ö rajta, hanem még meg is botránkozának, erre valo nézve üsmervén az ö gondolattyokot. mondá nékik. hogy egy proféta sem kellemetes amaga hazájában, meg bizonyittá két példábol nékik ezt azigazságot. elöször az Illyés példájábol, aki is az éhségnek idejében, nem a maga hazája béli özvegyekhez küldetet volt Istentöl, hanem egy idegen özvegy aszszonyhoz, hogy attol vegyen szükségire valo segittséget, a másikát, az Elizéus példájábol. aki is egy idegen urat gyogyitta meg a bél pokloságbol, mind azon által, menyi sok hazája béli bél poklosok. valának, a kik nem kérék arra hogy meg gyógyittsa öket, ezeken az igazságokon meg boszszonkodának mindnyájan, kik a synagogában valának, és nagy haragal fel kelvén. ahegy tetejére vivék ötet, hogy onnét a mélységben le vetnék, de mínt hogy abban az idöben, és olyan formában kelleték néki meg halni, a mint néki tettzet. azért el tudá magát rejteni közüllök, és által menvén közöttök, semmit nem tselekedhetének néki. és el hagyá názárethet. az Évangyélium fel tészi. hogy ót igen kevés tsudákot tett, és keveset gyogyitot. nem is érdemlette meg az a város. hihetetlenségiért, hogy a kristus továb maradgyon benne. és több jót tegyen véle.


 Azután a galliléában lévő városokot, és falukot kezdé meg látogatni, a synagogakban. tanyita, az Évangyéliumot predikálá, és minden féle betegeket meg gyogyittá, a tizen két apostolok véle valának, és egy nehány aszonyok. is követik vala ötet, akiket meg szabaditotta volt. agonosz lélektöl. és betegségekböl. azok közöt volt mária magdolna, akit hét ördögtöl szabaditotta vala meg. johanna, aherodes fö tiszttyének. Cusának felesége. susánna, és más többek, kik táplálásal segittették akristust. ebben az uttyában. ugy tekinté azt a sok számu népet, akinek az Évangyéliumot kelleték hirdetni. mint anyi el szélyedet, és pásztornelkül valo juhokot. és nagy szánakodásal lévén hozájok. mondá atanitványinak. igen nagy az aratás, de kevesen vannak az aratok. kérjétek az aratás urát, hogy munkásokot küldgyön.

Mint hogy akristus maga volt az aratásnak ura, és az apostoli. akiket az aratásra rendelte volt, 
 azért magahoz hivá öket, hatalmat ada nékik a gyogyitásra. és az ördög üzésre. és el küldé öket kettenként. hogy hirdesék az Isten országát, elejekben adá arendet a melyet kövessék szolgálattyokban, meg parantsolá nékik hogy tsak a sidoknak prédikállyanak. és hirdessék nékik, hogy a menyeknek országa el közelitet., ajándékon éllyenek ahatalomal. a melyet ajándékon vették, ne legyenek szorgalmatosok, se a pénz, se aköntös iránt. hogy nagy szabadságal vihesék véghez hivatalokot. mivel szükségekre valót, fognak venni azoktol, akik predikálásokra meg térnek, válaszanak magoknak., a hol meg akarnak szállani, emberséges gazdákot, és mondgyák a midön házokban bé mennek, a békeség légyen ennél aháznál, és azon a szálláson meg maradgyanak mind addig valamég azon helyben lésznek, és ahol öket bé nem akarnák fogadni, sem öket halgatni. verjék le lábokrol. annak ahelynek aporát, elejekben adá az után. hogy ugy küldené öket, mint ajuhokot a farkasok közi. és hogy együgyüségel. és okoságal élyenek a hamisak közöt, a kiknek meg téréseken fognak fáradozni, de akár mely okosan viselyék is magokot, de üldözést fognak szenvedni., és olyankor egy helyröl, a másikában menyenek. hogy ha pedig meg fogják öket, és az itélö székek eleiben viszik, arrol ne gondolkodgyanak. hogy a biroknak mit felellyenek, mivel a szent lélek meg tanittya öket hogy mit felellyenek, hanem tsak arra vigyázanak hogy bátrak legyenek, és hogy ne félyenek az emberektöl, a kiknek. tsak atesten vagyon hatalmok, hanem az Istentöl félyenek, aki örökösön el vesztheti, mind atestet, mind alelket, hogy ha pedig meg tagadnák ötet az emberek elött, öis meg tagadgya öket Isten elöt az itélet napján, ellenben pedig magáénak fogja öket üsmérni, hogy ha vallást tésznek szégyen nélkül az ö nevéröl, végtire hogy meg bátorittsa öket. mindent inkáb kel el szenvedni. mint sem köteleségeket el mulatni., azt erösitté  nékik. hogy a mi rajtok történik, amind az Isten rendeléséböl lészen, a ki tudgya számát, fejeken lévö hajoknak, hogy ha pedig az idöben el vesztik életeket, azt meg talállyák. az örökké valoságban. az ö tanitványi ugy lehetnek. hogy ha keresztit hordozák, és hogy ök sem kerülhetik azt el. hogy ö vélek ugy ne bánnyanak, valamint mesterekel bánnak. azt magok látnák, hogy a kiket meg szabaditani jött el. ugyan azok. ördöngösnek neveznék ötet, azután azal fejezé bé tanittását. hogy mitsoda hasznokra. fordul azoknak. kik öket halgattyák, és akik nékik szükségekröl tésznek. mondván, hogy ha tsak egy ital hideg vizet adnak is néktek, azén nevemben, de annak jutalmát veszik. az apostolok, ezekel az oktatásokal el menének minden helyekre prédikállani. a népnek a penitentziát. az Isten foganatosá tévé tanitásokot sok tsudatételekel, mivel sok ördögököt üzének, sok betegeket olajal meg kenének, akik meg gyógyultanak,


 Azonban pedig a kristus nagy tselekedetinek hire egészen el terjede galileában. és ahérodes udvarában. is bé hata. mindenek akarák tudni. hogy ki volna az az ember, aki oly tsudálatos dolgokot tselekednék. némelyek mondák. hogy talám Illyés. vagy valamelyik aproféták közül jött volna ismét elé, némelyek. pedig, söt még maga herodes is. gondolá hogy talám keresztelö szent János támadot volna fel halottaibol, mivel már annak elötte herodiás talált volt abban modot hogy meg fogassa ezt a szent elöl járot, és arra is kereset alkalmatoságot. hogy ennek halálával mikepen tégyen eleget gyülölséginek, a melyel vala ellene. annál pedig jób alkalmatoságot nem talála. mint a hérodes születése napját, a melyen eza fejdelem nagy vendégséget ada az udvarának, a herodiás leánya az egész udvar elött tántzola, és anyira meg ditsérék mindenek, hogy akirály örömiben mondá aleánynak, hogy kérjen tölle mindent a mit akarna, és esküvésel fogadá néki, hogy meg adná, ha szinte országának felit kérné is, a leány siettségel mene az annyához tanátsot kérdeni tölle hogy mit kérjen, aki is parantsolá néki, hogy ajános fejit kérné. aleány viszá térvén akirályhoz, azon kéré hogy mindgyarást adná nékí egy medentzében. a keresztelö jános fejét, akirály ezen meg szomorodék, de az emberi tekéntetért nem akará kérésit meg vonni, és azt sem akará hogy az udvara azal vadolná. hogy meg másóllya esküvésel tett igéretit. azért a szentnek fejit véteté atömlötzben, és aleánynak adá, a ki azanyának vivé. a jános tanitványi ezt meg tudván, el vivék a mesterek testét, és el temeték, és a kristushoz menének, meg mondák néki a jános halálát.


HARMADIK KÖNYV.
Mely magában foglallya mind azt valamit a kristus tselekedet, 
prédikállásának harmadik esztendejében. 


 JÉsus. meg tudván hogy mint beszéllenének iránta ahérodes udvaránál, és azon idöben a tanitványi is viszá térvén melléje, számot adának néki minden tselekedetekröl és tanitásokrol, mondá nékik, jövetek menyünk félre valamely pusztás helyre, és nyugodgyatok egy kevesé, egy hajotskában menének. hogy el kerülhetnék. a sok. népet. aki idot nem adot nékik az ételre, és által. menvén a genezáreth toján, igen pusztás helyen ki szállának a partra, nem mesze bethsáida városához. a partra ki szálván ót igen sok népet találának, mivel azok. a kik a hajoban láták öket bé menni, és mások. a kik azt meg tudák, a tó mellet gyalog mentenek volt eleiben. és elöb oda érének akristusnál. a ki is egy hegyre fel menvén, a sokaság utánna mene, és nagy szánakodásal lett hozájok, és le ülvén sokat beszélle nékik az Isten országárol, és meg gyogyittá mind abetégeket.

A nap már közelitvén az estvéhez, az apostolok kérék jésúst hogy küldené házához anépet. mivel olyan puszta helyt lévén, semmi eledelre valot nem találhatna, a kristus monda nékik. adgyatok ti magatok nékik enni, azt kérdék ö tölle, szükséges tehát hogy el menyünk két száz pénz árra kenyereket vennünk.? az többet tészen negyven forint érö kenyérnél. hogy enni adhasunk anyi népnek. akristus. anépre vetvén szemeit, és látván a sokaságot, mondá filepnek, hol vehetünk mi anyi kenyeret, hogy enni adhasunk. ennek anépnek., ezt azért mondá, valamint az évangyélium fel tészi, hogy meg probálya ötet. mivel. igen jól tudta. hogy mit kelleték tselekední, filep felelé néki, ha szinte két száz pénz arra kenyeret vennének is, de alíg jutna abbol mindenikének., az után kérdé hogy hány kenyerek volna. andrás. mondá néki. hogy volna ótt egy iffiacska. akinek öt árpa kenyere. és két hala vagyon. de mitsoda az, anyi népnek.? jésus maga eleiben viteté a kenyeret, és a halat, és parantsolá az apostolinak hogy ültetnék le anépet. le ülteték tehát azt a sokaságot. a pásintra. tsuportonként, hol százan, hol öttvenen valának együt. mind eszeségel ött ezer ember vala. az aszonyokon, és agyermekeken kivül. a midön mind el volnának helyheztetve. akristus vevé az ött kenyeret, és akét halat. az égre emelvén szemeit, és hálákot adván Istennek. azokót meg áldá, az után darabokra töré akenyeret, és a népnek. el osztogatatá atanitványival, hasonlo képen ahalat is el osztogattatá. a midön mindnyájan jól laktanak volna. a kristus parantsolá hogy szednék esze a meg maradot darabokot., és tizen kétt kosárt töltének meg azokal.


 A nép látván azt a tsudálatosan valo meg szaporodását az ött kenyérnek, akristust ugy tekinték mint messiást, és mondák egy másnak. ebizonyára az a proféta. akinek a világra kelletik jöni. magok közöt el végezék hogy uroknak válaszák, de a kristus tudván szándekjokot., hogy meg akárnak fogni, és királynak tenni. parantsolá tanitványinak. hogy siettségel. ülnének a hajoban. és mennének. a más részire atónak. ö maga. egyedül fel mene ahegyre., és ót imádkozék estvéig. azonban pedig az apostolok ató közepin nagy szélvész közöt valának, az ö hajojok. ahaboktól igen hányataték. ahabok igen nagyok valának. és az ellenkezö szél miat nem haladhatának. viradta felé pedig láták jésust közel hozájok. avizen járni., igen meg rémülének. mivel valamely ijesztönek gondolák lenni, aki is mondá nékik, bátrak legyetek. én vagyok ne félyetek, péter felelé néki. uram ha magad vagy, parantsollyad had mennyek én is hozád avizen, a kristus mondá néki, jere. és péter le szálla mindgyárt ahajobol., és a vizen járván a kristushoz közelitte, de hirtelen nagy szel támadván igen meg ijede. és a lábai sippadozni kezdének avizben, akor fel kiálta, uram szabadits meg engem, a kristus meg fogván akezét. mondá, kitsiny hitü, miért kételkedtél.? és mind aketten bé menének ahajoban, a szél azonnal. meg tsendesedék. és a parthoz jutának, atanitványok a kik nem visgálták vala meg elegendö képen az ött kenyérnek tsudáját, ez az utolso tsuda fel nyitá szemeket, akristus eleiben borulván, imádák ötet, és Isten fiának vallák ötet lenni.

Mihent apartra ki szállának. a genezaret tartománnyában, az oda valo lakosok. meg üsmerék. jésust, és siettségel hirt adának mindenüt anépnek. asok betegeket pedig minden felöl viszik vala hozája, és azokot ágyastol, az uttzákra. és az ut széllyire tették, kérvén jésust, hogy engedné meg nekik, hogy tsak aköntöse széllyit meg érhessék, és mind azok meg gyógyulának, valakik hozája érhettek.


 Azonban pedig a nép akit oly tsudálatosan meg elégíttet volt ött árpa kenyérel. nem tudhatá hová lett volna el jésus, mivel azt látták hogy az apostolok a hajoban mentek vala, de magát nem látták azokal együt, más hajo pedig ótt nem volt, más nap hajok érkezvén oda, azokban menének, mihent meg tudák hogy jésus. nem volna ótt, a tályékán, és kafarnaumban menének keresni ötet, a midön meg találák. mondák néki, mester. mikor jöttél ide.? a ki is felelé nékik, azért kerestek. engemet. hogy jól tartottalak titeket kenyérel. munkálkodgyatok tehát azon, hogy nem el veszendö eledelt szerezetek magatoknak, hanem olyat. a mely örökösön tarttson. és a melyet, az ember fia adhattya néktek, ök pedig azt kérdék tölle, mitsoda kedves dolgot tselekedhetünk olyat Isten elött, hogy meg nyerhesük azt az eledelt? felelé nékik. aza tselekedet a. hogy higyetek abban akit el küldöt. de mitsoda tsudát tselekeszel olyat, kérdék tölle. a melyért benned hihesünk.? a mi atyáink mannát ettek apusztában, a melyet az irás, mennyei kenyérnek nevezi, mint ha azt akarták volna néki mondani, egy szer, elégitettél meg ött kenyérel. ött ezer embert, de mojses negyven esztendeig többet táplált, hat száz ezernél. olyan manával mely az égböl eset. bizony mondon néktek, felelé jésus. mojses nem adot néktek valoságos menyei kenyeret., azt tsak az én atyám adgya, és az a kenyér az, a mely az égböl le szállot, és amely életet ád a világnak, erre mondák néki, uram adgy nékünk mindenkor abbol akenyérböl., felelé nékik jesus. én vagyok az az élö kenyér, a ki én hozám jö a meg nem éhezik, és aki bennem hiszen. meg nem szomjuhozik., ezekel arra tanitván bennünket, hogy ö volna Istení eledele az olyan lelkeknek. kik ötet eszik, hivén ö benne élö hittel, és szeretettel. és akik ötet eszerént eszik, meg érdemelik azt a bóldóg életet. a melyben tellyeségel. és örökösön meg elégitetnek, az után ismét mondá, hogy minek utánna látták volna ötet, és bizonysági volnának anyi sok tsuda tételeinek, még is ö benne nem hinnének, és azon hihetetlenségekért, el vesztenék azt anagy hasznot. amelyet el fogják nyerni azok, a kiket az attya küld hozája, a mely haszon, az utolso napon valo fel támadásbol., és az örök életnek birtokábol áll, mind azon által. a sidok tsak zugolodnak vala magok közöt, mondván hát nem ezé a josef fia, nem üsmerjüké az annyát,? hogy mondhattya tehát hogy az égböl szállot alá, a kristus nem hogy valamiben hajtot volna zugolodásokra, de még nagyobban meg bizonyittá azokot az igazságokot. amelyekért zugolodának, és minek utánna meg mutatta volna nékik ezen szavai szerént az irásnak, hogy mindnyájokot meg tanittya az Isten, minden pedig valakit azö attya meg tanitot. ö hozája menne, és hogy ök magok, azért nem mennek hozája, mert nem értenék annak a szavát, aki ötet küldötte., azért ujontában meg mondá nékik, hogy ö volna az életnek kenyere, a manna nem mentheté meg ahaláltol. azokot akik azt ették, de azö. teste. olyan menyböl le szállot kenyér. a mely örök életet adna azoknak, kik azt ennék., ezeken aszokon még jobban meg ütközének, és vetekedni kezdének egy más közöt mondván, hogy hogy adhattya nékünk a maga testét eledelül,? ö pediglen meg bizonyittá nékik, hogy az ö teste valoságos étel volna, és azö vére. valoságos ital. és hogy örök élettyek nem lenne. hogy ha azö testét nem ennék, és ha azö vérit nem innák., és hogy az olyan aki ezekel táplálya magát, az utolso napon fel fog támadni, és örök élete lészen. végtire azt is ki nyilatkoztatá nékik, hogy az ö teste mitsoda nagy dolgokot fogna munkálodni az olyan lelkekben kik azt érdemesen veszik. mondván, a ki az én testemet eszi, és az én véremet isza, én bennem. marad, és én ö benne, és élni fog én érettem, valamint én élek az atyáért, aki engemet küldött.

Mind ezek az igazságok. a melyeket prédikálla. a kristus. a karfarnaumi synagogában. igen meg botránkoztaták a sidokot. söt még sokakot atanitványok közül is, a kik azokot halván, mondák, ezek igen kemény beszédek, ki halgathattya azokot, ök igen betü szerént magyarázák azt, a mit lelki értelem szerént kelletet volna érteni, azt gondolák, mondgya szent ágoston. hogy az ö testét más képen nem lehetne enni, hanem azt darabokra kellene metélni, valamint a mészár székben valo hust, és ök azt nem tudták, hogy mind a hit által lehet az embernek. akristus testével táplálni magát, mind pedig valoságal. is fogják azt enni az Eucháristiában, a kenyérnek szine alat, olyan formában hogy attol nem fognak irtozni, De nem hogy tisztelettel hitték volna. azt, a mit nekik maga az igazság monda, meg nem várván hogy meg magyaráza nékik a mit nem értettek, hanem még meg ütközvén mondásán. el hagyák ötet, és nem akarának többé tanitványi lenni. Az apostolok. okosabbak lévén mint sem ezek ahüségtelenek., mivel hogy a kristus kérdé töllök, hát ti nem akartoké ti is engemet el hagyni? péter atöbbinek képében felelé. oh’ uram kihez mennénk mi? nalad vagyon az örök életnek beszéde, mi azt tudgyuk, és hiszük. hogy tevagy a kristus. az Istennek fia. mind azon által. atizen kettö közöt, akik ahüségiben meg maradának. vala egy, a ki el árulá ötet. ugy mint judás iskáriotes. és jésus a ki azt tudta, még elöre meg mondá annak anyomorultnak hüségtelenségit. mondván, nem tizen ketten választottalaké én titeket.? még is mind azon által egyik közületek, ördög.


 A husvéti innepek közel valának. amidön akristus az ött kenyeret meg szaporittá. ki is tettzik a szent jános mondásibol, hogy akristus nem mene jérusálemben ezekre az innepekre. mivel ez az Évangyélista azt mondgya, hogy az után galiléában marada, nem akarván judéában maradni. mivel a sidok halálra keresik vala. az irás tudok., és a farisaéusok kik jérusalemböl jöttek vala. Jésus mellé gyülekezének. észre vévén pedig azt hogy atanitványi. nem igen hajtanának arra hogy akezeket meg mosák étel elöt. panaszolkodának is néki ellenek. nem azért hogy lett volna a törvénynek arra valamely parantsolattya. hogy nem volna szabad mosdatlan kézel enni, hanem azért, mert a farisaeusok. sok olyan emberi hagyásokot tésznek vala atörvényhez. a melyeket némelykor inkáb meg tartották mint sem magát atörvényt. ezért is mondák. akristusnak. ate tanitványid. miért nem tarttyák meg arégi hagyásokot, nem mosván meg kezeket az étel elött, jésus is kérdé töllök. hát ök mért szegnék meg a törvényt. az emberi hagyományokért., és miért példának okáért hitetik el azt egy fiuval., hogy az Isten elött kedves az ö ajándéka, ha szinte nem tiszteli, és szükségben hagya is szüléit. el hagyatván véle eszerént. az emberi hagyományokért. az Isten parantsolattyát. a mely tellyeségel parantsollya a fiaknak. hogy tisztellyék. és segittsék szüléjeket, az után meg mutatá nékik, hogy minden hagyományokal. tsak kép mutatok. és ö rollok mondotta az Isten Isaiás által. ez a nép tsak az ajakával tisztel engemet, de a szive, távul vagyon töllem. az után magához hivá a népet, és fel szoval mondá. halgasatok. engemet, és érttsétek meg a mit mondok néktek, nem a fertezteti meg az embert a mi a szájban mégyen, hanem a mi abbol származik. a fertezteti meg. erre hozája közelgetvén az apostolok. mondák. néki. hogy a farisaeusok ígen meg botránkoztanak. ezen a szavain. de ö felelé nékik, minden plántalás. a melyet nem az én atyám plántált. töböl ki szaggatatik. és hagyák el azokot a vakokot, akik más vakokot vezetnek. akikel ök is averemben esnek, az után különösön lévén, a tanitványi kérék hogy magyarázná meg nékik azt apélda beszédet. a ki is mondá nékik, nem értiteké azt, hogy a mi az emberben mégyen, az, az étel, a pedig ötet meg nem ferteztetheti, de a mi a szivböl származik. a meg fertezteti, ugy mint a rosz gondolatok. gyilkoságok, házaság törések, hamis bizonyságok. és közönségesen minden vétkek. ugyan ezek tészik valojában az embert tisztátalaná. és nem a, ha mosdatlan kézel eszik.


 Jésus el mene az után, tyrus. és sidon részeire. eleiben mene egy pogány aszony. és nagy kiáltásal mondá. uram, dávidnak fia könyorüly rajtam. az én leányom nyomorultul gyötrettetik az ordögtöl, amelyre egy szót nem felele. az apostolok pedig kérik vala. hogy engedné kérésit. és had ne alkalmatlankodnék anyit. jésus felelé nékik., nem küldettem másokhoz. hanem az Izrael házának el veszet juhaihoz, ugy mint a sidokhoz,. de az aszony ezen a feleleten meg nem ütközék. söt még jobban meg bátorodék, eleiben menvén, alábaihoz borula. és imádá ötet mondván. uram segély meg engemet, a ki is mondá néki, várjad, had elégedgyenek. meg elsöben a fiak, mivel nem jó a fiaktol el venni a kenyeret. és az ebeknek vetni, az ugy vagyon uram. felelé az aszony. de a kölykek. tsak esznek a fiak kenyerének asztal alá hullot morsalékjábol, erre mondá Jésus, oh aszony nagy ate hited. légyen néked kivánságod szerént. eredgy el, mivel. ezekért a szavaidért, az ördög el hagyta leányodot. az aszony házahoz. térvén, meg gyogyulva találá leányát..


 Jésus pedig a genezárethi tó mellé viszá térvén. egy olyan embert vivének eleiben. a ki süket, és néma vala, és kérék ötet, hogy tenné reája kezeit, akit is ki vivén anép közül, különös helyre vivé, az ujjait a füleiben tevé, és anyálából a nyelvére, az után az egre emelvén szemeit, nagy suhajtásal mondá, ephpheta, a mely, a syriai nyelven azt teszi, nyilyál meg. afülei ennek az embernek azonnal. meg nyilának, és anyelve meg oldaték, ugy anyira. hogy mind hallot. mind beszélt. akristus. meg tiltá azoknak. akik látták ezt tsudát. hogy senkinek ki ne mondanák. de mentöl inkáb tiltá, annál inkáb hirdetik vala, és nagy tsudálkozásokban. ezeket mondgyák vala, ö mindeneket jól tselekedet, a süketeket halloká tette, és a némákot szolloká.


 Jésus fel mene az után egy hegyre, és igen sok nép mene utánna, sok féle betégeket is vivének eleiben. akiket mind meg gyogyittá, mindnyájan ditséretet adnak vala az Istennek. atsudákért, és az a sok nép. örömel kisérte azt. aki annyi tsudákot tett üdveséges tanitásihoz, ugy tettzet mint ha az eledelt is el felejtették volna, de akristus üsmervén szükségeket, mondá atanitványinak, szánakodom ezen anépen, mivel már harmad napja hogy velem vannak, és nintsen mit enniek, és étlen nem akarom öket el botsátani, hogy az uton el ne fogyatkozanak. mivel sokan közüllök, meszünen valok, mondák néki a tanitványi, hol vehesünk ilyen pusztában. elegendö kenyeret hogy meg elégithessünk anyi népet? jésus kérdé töllök, hány kenyeretek vagyon? akik felelék néki, hogy hétt. és egy nehány halatska, mindgyárt le ülteté anépet, meg áldá a hét kenyeret, és ahalatskakot., és aztanyitványival el osztogattatá a nép közöt. mindnyájan meg elégedének, noha valának. negy ezer férfiak. az aszonyokon, és a gyermekeken kivül. a néptöl maradot darab kenyérel. hét kosár meg telék.


 Mihent anépet el botsáttá. azonnal hajora üle. és dalmanuta részeire mene. a mely a genezarethi tonak nap keletire esik, gerása. és korozain közöt, magedán szélyin. a fariseusok, és a saduceusok hozája menének hogy kisérttsék, és vetekedvén ö véle, ujontában arra kérék. hogy mutatna valamely jelt. az áerben, de nem hogy kéréseket bé töltötte volna ezeknek ahihetetleneknek. a kik nem akarának hinni anyi sok tsudáknak. de a szemekre hányá. hogy tudgyák meg jövendölni. az áernek sok féle változásibol. a hideget. és a meleget, az esöt, és a jó idöt, de azt nem tudgyák meg külömböztetni ami igaz, se azt meg üsmérni anyi jelekböl. hogy a messiás el jövetelének boldog ideje el érkezet volna, az után nagyot fohászkodván. ismég azt felelé, amit annak elötte felelt volt. ez a meg romlot. és parázna nemzettség jelt kér. de más néki nem adatik a jonás proféta jelinél. az után el hagyván öket, által mene avizen atanitványival. akiknek mondá. meg lássátok. és ojátok magatokot. a farisaeusok, és a sadducéusok kovászátol. és a herodes kovászátol. az apostolok azt gondolák. hogy azért beszélne nékik akovászrol. mert el felejtették volt. kenyeret vinni magokal. és hogy tsak egy kenyerek volt a hajoban, erösen is meg feddé öket, az ö kitsiny hitekért. azért, hogy nem figyelmeznének jól arra a mit látnának az ö sziveknek vakságárol. mely nem engedi meg nékik hogy meg foghassák, és hasznokra fordithassák mind azt, a mit ö elöttök tselekeszik, és arrol. hogy olyan hamar el felejtették volna a mit láttanak. azután kérdé töllök. hogy hány kosárt töltöttek meg az ött kenyérböl. a melyekel. ött ezer embert meg elégitet, és a hétböl, a melyekel négy ezeret elégitet meg. az után elejekben adá. hogy az elméjeket. nem az olyan kenyére kellene forditani., amely tsak atestet táplállya, és nem tsak az ideig valo szükségekröl. a melyekröl ö könyen tehet. a mikor néki tettzik, hanem figyelmeteségel kel nékik halgatniok a lelki igazságokot, a melyekre öket tanittya a természet szerént valo dolgoknak nevek, és szinek alat, és azt meg tudniok, hogy a mely kovászrol szollot nékik, az, a farisaeusok, és a sadducaeusok, meg romlot tanitásit jelenti.


 Bethsáidában menvén atanitványival. ót egy vakot vivének eleiben, és arra kérék hogy tenné reája kezeit. meg fogá avakot kezeinél fogva, és ki vivé avárosbol. ót nyálával meg kené szemeit, és reá tévén kezeit kérdé tölle ha látnaé. valamit? avak felelé, hogy látná az embereket járni, akik ugy tettzenek néki mint ha fák volnának, akristus ismét szemeire tévén kezeit, avak jobban kezde látni. és egészen meg gyogyula. az után az Isten fia házához küldé ötet meg parantsolván néki, hogy senkinek ne mondaná.


 A kristus meg indulván onnét. filep Cesárea nevü város körül valo falukban mene; midön utban volna, kérdé  atanitványitol. hogy mit mondanának az emberek öfelölle? akik is felelék. hogy némellyek ötet keresztelö szent jánosnak tartanák, némellyek Illyésnek, vagy jéremiásnak, és meg mások. hogy valamelyik a proféták közül támadot volna fel. de ti. magatok, kérdé töllök, minek mondotok engemet lenni.? felelé néki péter, te vagy akristus. az élö Istennek fia. erre mondá néki Jésus. boldog vagy simon. jonás fia, mert se nem atest, senem avér. nyilatkoztatták ki azt néked, hanem az atyám aki menyekben vagyon., én is azt mondom néked. hogy te péter. vagy, (az az kö,). és erre a köre fogom épitteni az én anyaszent egy házamot, és a pokolnak kapui azon soha erött nem fognak venni, kezedben adom a menyeknek kulcsait, valakit meg kötösz e földön, meg lészen kötözve menyben is, és valakit meg óldosz eföldön, meg lészen oldozva. menyben is.


 Meg parantsolá az után az apostolinak. hogy ki ne hirdessék hogy ö volna az Isten fia, az után arrol kezde nékik beszélleni, hogy miket fogna szenvedni. mint Isten fia. azt is kezdé nékik mondani, hogy néki jérusalemben kelletnék. menni, ót üldözni fogják, a papok, az iras tudó doktorok. ót sokat fog szenvedni, ót meg is öletetik. de harmad napon fel fog támadni, péter. a ki buzgo szeretettel szereti vala a kristust, az illyen beszédeket nehezen halgathatá. a mint is. hogy. félre vivén akristust. feddeni kezdé ötet. mondván. oh! uram az Isten ne adgya hogy azok történnyenek rajtad. de a kristus keményen meg feddé őtet, azért, hogy miért ártaná magát atanáts adásban. és hogy tsak testi szeretettel volna hozája, és nem láthatná által. az Istennek szándékit, azért is mondá néki, a többi halattára, meny hátra sátán botránkozásomra vagy nékem, mert nem érted az Isteni dolgokot, hanem tsak az emberit, mind ezek tsak az apostolok közöt menének végben. de akristus magához hiván anépet, hirdetni kezdé mindennek, azokot az igazságokot. amelyeket péter. meg nem foghatá a midön. a haláltol el akará ötet forditani. mivel meg mondá mindeneknek, hogy ötet ugy követik. ha ellene mond ki ki magának. és ha ki ki viseli amaga keresztét minden nap. ha ki magát el veszti ö érette, és az évangyéliumért, a magát üdvezitti, aki pedig más képen akarna üdvezülni, a magát el vesztené. és hogy semmit sem használ valakinek., ha az egész világot el nyeri is. ha magát el veszti, hogy még el fog jöni a maga ditsöségében, hogy meg jutalmaztassa kinek. kinek tselekedetit,. és akoron szégyenleni fogja az attya elöt. mind azokot, kik mostanában ötet szégyenlik és azö igéit az emberek elött, és hozá adá, hogy volnának ollyanok a halgatok közöt, kik meg nem halnának addig, még meg nem látnák ötet, országában, és fényes ditsöségében.


 A kristus bé is tölté ezt a mondását nyolcz napok mulva, maga mellé vévén. pétert, jakabot. és jánost, fel vivé öket egy nagy hegyre. a hol. imádkozni kezdék, és az alat a még imádkozék. az ö orczája. oly fényesé lett, valamint a nap. és az ö ruháji oly fejéreké lettek valamint ahó. a harom apostolt azonban., az álom. el nyomta vala, de a midön fel ébredtenek. egészen el változva láták urokot. az az, mind más formában. mint addig látták, mivel abban aditsöségben látták, a melyben, meg igérte volt. hogy meg láttyák némelyek, és más két embert is látának mellette, akikel halálárol beszélgete; észre is vévék, hogy annak akettönek, az egyike mojses volna, a másika Illyés, és a midön el akarának valni Jesustól., péter hogy meg tartoztathassa öket, mondá a mesterének, uram mi itt jol vagyunk., ha akarod tsinályunk itt három hajlékot. egyet néked, egyet mojsesnek, egyet Illyésnek, de az alat amég ezeket mondgya vala, nem tudván, az évangyélium szerént, hogy örömiben mit mondot. egy fényes felhö környül vévé azokot, akiket meg akará tartoztatni, és szozat lön aködböl mondván, Ez azén szerelmes fiam,. akiben. jól kedvem tölt. ötet halgasátok a fényes köd, és a szozat anyira  meg rettenté ezt a három tanitványt, hogy artzal a földre esének. a kristus melléjek mene. kezeit reájak tevé, meg bátorittá, és fel költé öket, akor tekintvén minden felé, tsak egyedül Jésus láták, alá menvén az után a hegyröl, a kristus meg parantsolá nekik, hogy senkinek ne mondanák amit láttak, volna, mind addig valamég az ember fia halottaibol fel nem tamodna, ök engedelmeskedének ennek aparantsolatnak, de az utolso szokot meg nem értheték. és egy mástol kezdék kérdezni, hogy mit akart mondani. ezekel aszokal. mind addig valamég az ember fia halottaibol fel nem támadna. az után Illyésröl tudakozodának a kristustol. mondván, miért mondanák azt. az irás tudo doktorok, és a farisaeusok hogy a messiás elöt kelletet el jöni ennek a profétának, a kristus felelé nékik, hogy Illyésnek valojában el kelletnék. jöni. a ki is sokat fog szenvedni valamint az ember fia. és hozá tévé, hogy már el jöt volna, a sidok ötet meg nem üsmerték, és ugy bántak véle. a mint akartak, és az ember fiával is ugy fognak banni valamint az ö elöl járojával. az apostolok ebböl afeleletböl észre vevék. hogy keresztelö jánosrol akarna szollani, aki is az Illyés lelkével. és erejével. meg elözte volt akristus elsö el jövetelét, valamint Illyésnek. kel. a maga személyiben meg elözni, a kristus második el jövetelét.


 Más nap Jésus azon helyre érkezvén, ahol atöb apostolok valának, igen sok népet talála vélek együt, és doktorokot kik vetekedének vélek, a nép pedig mihent meg látá, az Isten fiát. nagy örömel eleiben futa. és köszönté, Jésus pedig kérdé a doktoroktol., hogy mit vetekednének, magok közöt, azon orában egy ember a sereg közül a lábaihoz borulván. kéré hogy szánná meg fiát, mivel az apostoli meg nem gyogyithatták, az a gyermek. havi koros, és ördöngös, volt. a ki is némává tette vala ötet, és igen kinzotta, mivel a mikor meg rakadta ötet, a földhöz tsapta. sokszor atüzben. és a vizben vetette, és nagyon hánta vetette ötet, anyira hogy a gyermek kiáltozot, tajtékozot, a fogait tsikorgatta, és el száradot. és agonosz lélek, minek utánna esze törte és szaggatta volna, alig távozék el egy kevesé tölle. a sidok hitetlensége., akik még egészen nem hittenek akristusban. noha anyi tsuda tételeit látták, sokal nagyob. és veszedelmeseb nyavalya volt, mint sem ezé az ördöngösé, ezen ókból is mondá nékik, oh! hitetlen és el fordult nemzettség, meddig lészek nálatok, és szenvedlek titeket; hozátok elömben a gyermeket, a kit alig vitték volna eleiben., hogy az ördög le. tsapá aföldre. és háni vetni kezdé. akristus kérdé az attyátol. hogy mioltátol fogvást volna a gyermek abban a kinban.? a ki is. felelé. hogy gyermekségitöl fogvást. de ha valamit tehetz rajta, könyörüly rajtunk, és segits bennünket. jésus mondá néki, ha hihetz. mindenek lehettségesek annak a ki hiszen. agyermek attya, azonal fel kiáltá köny hullatásokal., hiszek uram, segéllyed az én hitlenségemet, az az, hogy ted egészé, az én hejános hitemet, hogy had érdemelhesse meg a fiam gyogyulását. erre jésus fenyegetve mondá agonosz léleknek, siket, és néma lélek, meny ki ebböl agyermekböl, én parantsolom néked, és soha viszá ne térj. azonnal. agonosz lelek. kiáltván. és szaggatván a gyermeket., ki mene belölle, és mint egy holtan hagyá. jésus pedig kezit fogván a gyermeknek. fel emelé. és egésségesé viszá adá az attyának. az egész nép pedig álmélkodik vala. az. Istennek nagy hatalmán.

Jésus pedig midön viszá tért volna aházban. az apostolok. titkon kérdék tölle. hogy ök miért nem üzheték ki azt az ordögöt, felelé nékik, hogy az ö hitlenségekért, hogy ha pedig egy mustár magni hitek volna, tsak egy szoval. a fákot, és a hegyeket. más helyre vihetnék, és hogy az olyan ördögöt. tsak az imádságal., és az böjtölésel lehet el üzni. minden kéttség. 
 nélkül az apostolok bé vevék ezt az intést. mivel szent lukáts másut fel teszi hogy a mestereket arra kérték mondván, uram nevellyed bennünk ahitet.


 Az alat, a még mindenek tsudállyák vala. a nagy dolgokot. melyeket Jésus tselekedék. mindenüt ahol el mene, ö maga tsak azon gondolkodék hogy miképen készithesse tanitványit az ö gyalázatos halálahoz, erre valo nézve még másodszor is elö hozá nékik, és azt kiváná töllök. hogy halgassák figyelmeteségel. és tarttsák meg szivekben ezeket aszokot; Az embernek fia, az emberek kezében adatik, kik meg öletik ötet, és harmad napján fel támad, ök pediglen ezeket a szokot meg nem érték. és ez a jövendölés oly nagy keserüségben veté öket, hogy annak magyarázattyát. nem merék tölle meg kérdeni.

Onnét meg indulván, által menének galiléán, és kafarnaumban érkezének. ót az ado szedök azt kérdék pétertöl hogy ha amesterek nem fizetneé adot.? a ki is felelé. hogy fizetne. mihent ahazban mene., jésus meg elözvén ötet, kérdé tölle. a földi királyok kiktöl vesznek adót, a magok fioktolé vagy az idegenektöl.? az idegenektöl felelé péter, tehát, mondá néki jésus, a fiak mentek az adotol; ezt akarván abbol ki hozni, hogy ö egyetlen egy fia léven Istennek. annál inkáb nem tartoznék fizetni az embereknek. de mint hogy meg ne botránkoztassuk öket. mondá Jésus. eredgy vesd a vizben a horgot, és aleg elsö halat melyet fogsz, huzd ki, és nyisd fel a száját, és négy drámni ezüst pénzt találsz benne, adgyad nékik. érettem, és magadért. ugy mint harmintz polturát.


 Ugyan azon idöben, a Jésus tanitványinak olyan gondolat foglalá el elméjeket. hogy melyik volna közöttök aleg nagyob. és az egész uton, ezen vetekedének egy más közöt, amidön pedíg aházhoz érkeztek volna. Jésus tudván minden szivek gondolattyát. kérdé töllök hogy min vetekedének. egy más közöt. ök pedig nem merék meg mondani. de amidön mind atizen kettöt maga eleiben hitta volna, akor kerdék tölle közönségesen, hogy ki volna leg nagyob amenyeknek országában.? felelé nékik, havalaki elsö akar lenni. amindennel utolsóbb lészen, és szolgája mindeniknek és az után magához hiván egy gyermeket. közikben állittá, meg ölelé, és mondá. ha meg nem tértek, és hasonlok nem lésztek a kisdedekhez, bé nem mentek amenyeknek országában., a lenne pedig ótt nagyob. a ki magát meg alázván. olyanná lenne mint az a kisded, a ki elöttök vagyon., aki pedig egy olyan kisdedet fogad bé., ötet magát fogadgya bé., aki pedig ötet fogadgya bé. ollyan, mint ha azt fogadná bé. aki ötet küldötte. erre mondá néki jános, mester, mi egy olyan embert láttunk. aki ate nevedben. ördögököt üz, de mi azt meg tiltottuk néki, mert nintsen ami társaságunkban. akristus ezt nem hagyá jóvá. és meg mutatá néki, hogy az az ember. nem egy könyen káromlaná azt. akinek nevében tsudákot tselekeszik, és mint hogy nem volna ellenek. ne is tekinttsék azt. mint ellenségeket. azután ismét akisdedekröl szolla, az az. az alázatosokrol., mondván, jaj azoknak. akik meg botránkoztattyák azokot, jób volna azoknak. ha egy malom kö lévén anyakokon. atengerben vettetnének, mint sem meg botránkoztatni. egyet a kisdedek közül, kik én bennem hisznek., és akiket az angyalok örzik, akik szüntelen láttyák. az Istennek szinét.

Az után mondá hogy avilág tele botránkoztatásal. szükséges hogy botránkoztatás légyen, de jaj annak aki által lészen, hogy pedig azt el lehesen kerülni. a pokolrol kel gondolkodni, ahol. a féreg. mely akárhozattakot gyöttri, meg nem hall, ót a tüz soha el nem aluszik. és nem hogy öket meg emésztené, de söt még olyan. mint a só. mely öket meg oltalmaza a rothadástol. ugy hogy örökké gyötressenek, de hogy el lehessen kerülni azt az irtoztato büntetést. meg kel válni mind attol. a mi alkalmatoság lehet a meg esésre, és erre valo nézve. ha más képen nem lehet. el kel vágnunk lábainkot, és kezeinket, és ki vajnunk szemeinket, az az, hogy meg kel magunkot fosztanunk. a leg hasznosab és kedveseb dolgoktol is. a midön azok avétekben ejthetnek minket.


 A botránkozástol valo el távozásnak., nem kel hogy el olttsa szivünkben a szeretetet, a melyel tartozunk azokhoz akik azt okozák. ugyan erre valo nezve adgya nékünk az Isten fia. azokot a szép rendeket, hogy miképen. inttsük meg azt a ki gonoszul tselekeszik, és botsásunk meg néki ha meg bánt. mivel azt akarja. hogy különösön meg fedgyük azt, aki meg bántot, ugy hogy meg nyerhesük ötet, ezen magunk viselésivel ha lehet, hogy ha pedig akülönösön valo feddés nem használ, két vagy három bizonyság elött fedgyük meg ujontában. és hogy ha azis haszontalan volna, az egész anyaszent egy háznak tudtára kel adni, ha az anyaszent egy házat sem halgattya, semi társaságod ne légyen véle. valamint egy pogányal. és hitetlenel. hogy pedíg az anyaszent egy ház ki rekeszthesse egyeségéböl az olyat. aki árthatna. a több fiainak. hatalmat ád néki a kötözésre, és a meg oldozásra. meg bizonyitván néki, hogy menyekben. jóvá hagya. mind azt, valakit meg fog kötözni, vagy oldani eföldön.

Azt is parantsolya, hogy a midön az intés hasznos volt, hogy meg botsásunk annak. aki meg bántót, nem tsak egy szer, hanem hétszer napjában, hogy hanapjában hétszer kérnek töllünk botsánatot. az az, hogy mindenkor meg kel botsátani annak., a ki meg bánván tselekedetét. botsánatot kér, mivel. péter. kérdést tévén eziránt a kristustol. hogy hányszor kelletnék meg botsátani attya. fiának, ha hétszer elegendö volnaé, Jésus felelé. néki, nem mondom hogy tsak hétszer, hanem hetven hétszer. hogy pediglen meg mutassa néki mitsoda szükséges mindenkor készen lenni a meg botsátásra. egy királyrol valo példa beszédet monda nékie. a ki számot vévén szolgaitol., egy atöbbi közöt olyan találkozék. aki igen nagy summa pénzel tartozot neki. és azt meg nem fizethette. a király parantsolá hogy adnák el ötet, feleségestöl. gyermekestöl. és minden joszágát; de eza szolga a lábaihoz borulván. kéré hogy békeséges türésel lenne, és mindeneket meg fizetne. ez a nyomorult szolga. alig mene ki a király elöl., hogy egy más szolga társára találván, aki néki tsak kevés suma pénzel volt ados. mind azon által. ö azt nyakon. ragadá. epediglen. le borulván igen kéré azon. hogy adna idöt néki. és mind meg fizeti. de ö ezt meg sem halgatván a tömlötzben téteté; a kiraly ezt meg tudván, eleiben hivatá ezt aháládatlan szolgát. szemeire hányá embertelenségit. ahohérok keziben adá, hogy ót lenne mind addíg valamég meg nem fizetné adoságát., akristus ezt meg magyarázá mondván. igy bánik az én menyei atyám is veletek., ha meg nem botsátotok ki ki az ö attyafiának szivetekböl


 A kristus eszerént oktatván tanitványit galileában. némellyek az attyafiai kozül. kik nem hisznek vala ö benne. nem szenvedheték azt. hogy tsak a falukban maradna, holot az országnak fö városában kellene magát meg mutatni, és ót fényeskedni tsuda tételeivel. esztendöben három nagy innep volt. a melyekre tartoztanak a sidok jérusálemben el menni, azokra az napokra, véghetetlen nép gyülekezék abban aváros-. ban. azok pedig. a husvét, pünkösd, és a sátoros innepek valának, ezt az utolso innepet a.. septemberi holdnak. 15 napján üllötték, 8 napig. azon idö alat, a sidok leveles szinek alat laktanak. annak emlékezetire, hogy a pusztában negyven esztendeig maradtanak sátorok alat., ennek az innepnek ideje el közelitvén. hihetö hogy a kristus attya fiainak a nem tettzet. hogy nem ment jérusálemben. se a husvéti. se a pünkösdi innepekre., azt jovallák néki hogy leg aláb a sátoros innepekre oda el menne. és mutatná meg magát az egész nép elött, és had látnák tsuda tételeit az ótt lévö tanitványi is, azt felelé nékiek, hogy ök el mehetnek. jérusalemben. a mikor akarják, de ö néki vigyázni kel. magára, mivel ót sok ellenségi volnának, a világ ö reájok semmit nem mondhat, de ötet gyülölné azért, mert rendeletlen tselekedetit szemire hánya, eredgyetek ti hát. mondá nékik, az innepre, mivel. én még magam oda nem mégyek, mert az én idöm még el nem jött. azok meg indulának, és maga is egy kevés idö mulva meg indula, de mint egy titkon. és samarián által. vévé az uttyát.


 A midön valamely falun által menne, láta tiz bélpoklosokot. akik távul állának tölle, és fel szoval kiálták néki, jésus, mester. könyörüly rajtunk, jésus pedig parantsolá nékik, hogy mennének, és mutatnák meg magokot a papoknak. akik is engedelmeskedvén, utyokban meg gyogyulának, egy a többi közül., samaritánus, lévén, tehát idegen a sidók közöt. amint már azt meg mondottuk. mindgyárt viszá tére uttyábol. ditsöitvén az Istent és ajésus lábaihoz. borulván. hálákot ada néki meg gyogyulásáért, jésus pedig hogy nagyob világoságra tégye. ennek az embernek. alázatos hálá adoságát. kezdé tölle kérdeni mint egy tsudálkozva. mind atizen nem gyógyultaké meg,? hát hol vagyon atöbb kilentz,? nem találkozék a többi közül más, tsak ez az idegen. aki viszá tért volna ditsöiteni az Istent., mondá néki Jésus, kely fel. meny el. ate hited meg szabaditot téged.


 Azonban pedig a sidok keresik vala jésust az innep elsö napokon, és sokat beszéllenek vala egy más közöt felölle, némellyek mondák. hogy jó Istenes ember volna, mások pedig hogy tsalárd, és tsak anépet hiteti. jésus pedig az innep alat jerusálemben érkezvén. atemplomban kezde tanyitani, a melyen igen tsudálkozának a sidók, akik azt meg nem foghaták, hogy tudhatta olyan jól az irást, holot ök nem látták ötet tanulni, erre meg felele nékik., hogy nem magátol beszéllene nekik., és ha az isten akarattyát akarták volna követni. könyen meg üsmérhették volna. hogy azö tudománya, annak tudománya. aki ötet küldötte. és a kinek. ö aditsöségit keresi, de mint hogy a törvényt bé nem töltenék. nem hogy az igazságot be vennék amelyre tanittya öket, de sött meg halálra keresik ötet. a nép erre fel kiáltá, ördögöd vagyon néked, ki keres tégedet halálra.? jésus eszekben. juttatá a harmintz nyolcz esztendös beteget akit meg gyógyitót vala szombat napon. és hogy azért atselekedetiért mitsoda haragal. voltanak ellene azok, akik ö magok másokot környül metélnek. szombaton. nem gondolván. azal meg szegni a mojses törvényit. némely jérusálemböl valok, tudván hogy mitsoda gyülölségel volnának a fejedelmek ö ellene, igen tsudálkozának azon, hogy még is oly nyilván beszéllene. és semmit nem mondanának néki, egy mástol kezdék kérdezni, valyon. nem üsmértéké meg a fejdelmek. hogy elégyen valoságal akristus? jésus pedig nagy fel szoval mondá nékik., ti engemet üsmértek, tudgyátok honnét valo legyek, mind azon által én nem jöttem magamtol, és ti azt nem üsméritek, aki engemet küldöt; szemekre hányván illyen formában., hogy ök tsak azt az eredetét tekintenék. amelyet a földböl vett. ugy mint ember, és azt nem üsmérnék, a melyet az Istentöl vett, akinek is ö öröktöl fogva valo egy fia; sokan a nép közül hivének ö benne, de az áldozo papok, és a farisaeusok. embereket küldének hogy még fognák ötet, jésus pedig, akinek, abban az idöben kelleték szenvedni, amelyben az attya el rendelte volt. mondá az örzöknek, még egy kevés ideíg veletek vagyok, az után viszá térék ahoz aki engemet küldöt, keresni fogtok engemet. de meg nem találtok, és ti oda nem jöhettek. A hová én mégyek; a sidok meg nem érték ezeknek a szoknak értelmét. és nem tudhaták, ha azal fenyegetnéé öket. hogy judéát el hagya, és atöb nemzetekhez megyen. tanitani,

Meg nem foghaták ötet akoron. mert az ö orája nem jött volt még el. és az utolso napján az innepnek. nagy fel. szoval mondgya vala, ha ki szomjuhozik, jöjjön hozám, és igyék, ha ki én bennem hiszen, annak. élö viznek. folyo vizei folynak ki szivéböl; ezeken érté a szent léleknek bövséges malasztit. a melyeket menyben menetele után hinté el az olyan lelkekben. a melyek hisznek vala öbenne, azonban a nép külömb féle gondolattal volt iránta, némelyek profétának tarták lenni, mások messiásnak üsmérék, és meg mások, akik nem tudák hogy bethlehemben születet volna, nem tarthaták kristusnak, mivel azt tudtak hogy a kristusnak nem galileábol valonak kel lenni, hanem bethlehem városábol. és a david nemzettségéböl, a papok, és a farisaeusok. kérdék az örzöktöl, hogy miért nem fogták volna meg ötet, de tsak azt felelék nékik. hogy soha ember ugy nem beszélt. mint ez az ember. a farisaeusok kérdék töllök, hogy ha olyan együgyüek volnánaké hogy meg hagynák magokot tsalatni. és egy átkozot népnek akarjáké tevélygésit követni,? holot a nagy renden lévöknek, és a farisaéusoknak részekre kel nékik állani, a kik közül még egy sem hinne ö benne.. Erre Nicodémus ugyan azon farisaeus. aki éttzaka ment volt Jesushoz, elejekben adá. hogy a törvény, senkit meg nem itél addig amég meg nem halgattya, de atöbbi mondák néki, talám teis galiléai vagy? az az, tanitványa. a galiléai embernek. ahonnét azt tartották. hogy soha egy proféta sem származat. agyülésben semmi végezés nem lévén. el oszlék. és ki ki házához mene.


 Jésus pedig az olaj fák hegyére mene. a mely tsak anyira volt jérusálemtöl, a menyi utat szabad volt tenni szombat napon. az az. hat száz lépésnire. és más nap jó reggel viszá tére a templomban. a hol le ülvén. tanitani kezdé a népet. a ki melléje gyülekezék. akoron az irás tudok, és a farisaeusok, házaság törésben találtatot aszonyt vivének hozája, és eleiben álitván. mondák néki. mester. ez az aszony házaság törésben találtatot, mojses pedig azt hagya nékünk hogy meg kövezük az olyat aki olyan vétekben találtatik, mit mondasz erre,? ezt a kérdést pedig tsak azért terjeszték eleiben. hogy okok lehesen avádolasra, és el mondhassák. hogy kegyetlen a bünösökhöz, ha azt tanátsollya. hogy meg kövezék az aszonyt, vagy hogy a törvényt el akarja rontani, ha azt jóvallya hogy meg botsásanak. néki, de Jésus nem felelvén ezekre nékik, le hajola. és az ujával irni kezde a földön. és mint hogy sürgetnék a feleletre., fel emelkedék. és mondá nékik. a ki közülletek. vétek nélkül vagyon. avesse az elsö követ reája, az után ismét le hajolván, irni kezde. a földön, a farisaéusok szégyenben maradván erre a válaszra, a melyet nem várták és a lelkek üsméretek furdalván öket, egyik amásik után onnét el menének, és az aszonyt egyedül hagyák jesusal., aki is kérdé tölle, hová lettek azok, akik tegedet vádolának, senki nem kárhoztatotté tégedet. senki uram, felelé az aszony, én sem kárhoztattlak tégedet mondá Jésus, eredgy meny el, és már. ez után ne vétkezél.


 A Jésus ellen valo gyülölsége a sidóknak, hová továb nagyobra nevekedék. de a meg nem tartoztatá. hogy nyilván ne hirdetné nékik az igazságot, mondván, hogy ö volna a világ világosága, és aki ötet követi, nem jár a setettségben, a farisaeusok erre mondák néki, hogy a mely bizonyságot tenne maga felöl, azt bé nem lehetne venni., de ö meg mutatá nékik, hogy roszul itélnének, és a mely bizonyságot tészen maga felöl. az igaz volna, és hogy az attya, a ki ötet küldötte. az is bizonyságot tenne rolla. a sok. tsuda tételei által, azt kérdék tölle. hogy hol volna az attya.? azt felelé nekik. hogy ök nem üsmernék az atyát. mert nem akarják meg üsmérni a fiat. ismét mondá nékik, én el mégyek, ti engemet keresni fogtok, és ti. ati vétketekben haltok meg, ti nem jöhettek oda ahová én megyek, és mint hogy azt gondolák, hogy talám meg akarná magát ölni, hogy utánna ne mehessenek. nyilván meg mondá nékik. hogy ö nem innét alol valo volna, valamint ök, hanem onnét felyül valo. és ha nem hínnének ö benne., a vétkekben meg halnának. azt kérdék ö tölle. hogy ki volna.? és azt felelé nékik hogy az Isten fia, de olyan szokal. hogy azt meg nem érték, azt is mondá, hogy a mikor fel emeltetnék, (ezen erté a keresztet. a melyre szegeszték:) akor meg üsmérnék, és meg tudnák. hogy semmit nem tselekeszik magátol, és hogy valamit mondana nékik, azt mind az attyátol tanulta volna.

Ezek az igazságok. meg vakitván akevélyeket, meg világositák. sokakot olyanokot, akik hivének ö benne, és mondá nékik. hogy ha hüségel. követnék az ö beszédit, valoságos tanitványi lennének ö néki, az igazságot meg üsmernék és az az igazság szabadoká tenné öket, a sidok mondák néki erre. hogy ök nem volnának rabok. hanem szabadok. mivel ök az ábrahám fiai, jesus pedig felelé nékik. hogy minden valaki vétkezik, rabja avéteknek, és hogy tsak akor lésznek valoságal szabadok, a midön meg fogja öket szabadítani, ök ábrahámnak. test szerént valo fiai volnának.. de meg vetvén az igazságat, és halálra keresvén azt, a ki nékik aztot hirdeti, azt tselekeszik, a mit ábrahám nem tselekedet. és más atyának követnék példáját. a kinek fiaivá lettek. mert követik, a sidok mondák. hogy ezen értelem szerént. más attyok nem volna. az Istenen kivül, de jesus mondá nékik, hogy ha az Isten fiai volnának, az Isten beszédit halgatnák, és szeretnék az ö egyetlen egy fiát, a kit nekik el küldöt., hogy a gyilkoság, és ahazugság, az ördög munkája lévén, az olyanoknak, a kik olyan embert akarnának meg ölni, akit semmi némü vétekben nem találhatnának, és aki az igazságot meg mondaná nékik, az ördög az attyok, erre ök káromlásal felelének, samaritánusnak, és ördöngösnek nevezék, jésus pedig tsendeségel felelé nékik, én ördöngös nem. vagyok, hanem az atyámot tisztelem. vagyon aki igasságot tégyen néki, mivel ö nem keresi amaga ditsöségét., az után ismét mondá. haki az ö beszédit meg tartaná, a soha meg nem halna. ezt értvén az örökké valo halálrol, de a sidok atesti halált ertvén. gyalázattal illeték, és azt kérdék tölle. ha nagyob volnaé ábrahámnál. és aprofétáknál, hogy meg akarná menteni ahaláltol azokot a kik azö beszédit meg tartanák. holot azok anagy emberek. azt el nem kerülhették. ujontában arra kérék hogy mondaná meg, hogy mivé tenné magát. jésus ismét felelé hogy ö magát nem ditsöittené. mivel minden ditsöségit az attyátol venné. akit ök Isteneknek tarttyák. de akit ök nem üsmernék, a mi pedig ábrahámot illeti, ö buzgoságal kivánta meg látni el jövetelemet, meg is látta, és nagy örömben is volt, a sidok mondák néki., még öttven esztendös nem vagy. és láttad ábrahámot,? jésus felelé nékik, bizony, bizony mondom néktek, hogy én már voltam, minek elötte ábrahám evilágra jött volna, erre köveket kapának. hogy meg köveznék, de ö el rejté magát. és ki mene atemplombol., el rejté akor magát az ö ellenségi elöl, hogy az ö dühöségek eleiben tégye maga magát, a midön szenvedésinek ideje el fog jöni.


 Jésus látván egy vakon szuletet embert, atanitványi kérdék tölle, hogy ha az az ember a maga vétkiérté, vagy a szüléi vetkekért volnaé vak? felelé nékik, hogy annak az embernek vakságát, se nem amaga vétke. senem a szüléié okoznák, hanem hogy nagyob fényeségel ki tessék az. Isten mindenhatoságának tsudálatos tselekedeti ö benne. néki is kel annak tselekedetit véghez vinni. aki ötet küldötte. és a még evilágon maradna, ö volna avilágnak világosága. ezen felelet után, a földre pökék, és sárt tsinálván anyálábol. azal meg kené avak szemeit., és parantsolá néki  hogy menne el. és mosdanék meg a siloé tavában. a ki is el menvén meg mosdék, és jól látot., a szomszédi, és mind azok akik vakon látták, és alamisnát kérni, nem akarák hinni a mit látának, és kételkedének ha ugyan maga volnaé az a vak, vagy más hozája hasonló; de ö mindeneknek meg mondá, én vagyok, és mindennek meg beszéllé hogy miképpen gyogyitotta volna meg ötet, egy Jésus nevü ember; azt kérdék ötölle, hogy holvolna az az ember, és hogy azt felelé nekik hogy nem tudná., a farisaeusok eleiben vivék ötet,. a kik is tudakozodának tölle, ö pedig nekik is meg beszéllé, hogy mi formában látna, jésus pedig szombat napon gyógyittá meg ezt a vakot. ezért is mondák némelyek a farisaeusok közül. az az ember nem Istentöl valo, mivel nem tarttya meg a szombatot., de meg mások azt meg nem foghaták., hogy lehesen egy gonosz embernek. oly nagy tsudát tselekedni; erre valo nézve, meg oszlának egy más közöt, és az után kérdék avakot, hát ö mit gondolna. a ki felelé, hogy ugy tekintené Jésust, mint egy profétát., ez igen nagy szégyenben hozá öket, nem is akarák addig a dolgot el hinni, még avaknak attyát, és anyát oda nem hivaták, akiktöl kérdék. ha azé a fiok. aki vakon születet volna., miképen lát hát mostanában. avaknak. attya, és annya. tartván a sidoktol. tudván azt., hogy valaki Jésust, kristusnak vallaná lenni, azt ki vetnék a synagogábol. azért tsak együgyü feleletet adának. mondván, azt tudgyuk, hogy ez a mi fiunk, azt nem tudgyuk hogy miképen lát, se azt. hogy ki nyitotta meg az ö szemeit, ö már elegendö idös, kérdgyétek meg ötet, had felellyen meg. maga magáért. elé hivák meg másodszor is avakot. és mondák néki. adgy hálát Istennek, mi azt tudgyuk. hogy az az ember bünös és gonosz ember, ö pedig felelé nékik, azt nem tudom ha gonosz emberé vagy sem. de azt tudom hogy vak voltam, most pedig világosan látok. ujontában kezdék tölle kérdeni, hogy mi formában nyittotta volna meg szemeit, ö pedig felelé nékik. meg mondottam már néktek, és azt már halottátok, miért akarjátok hogy ismét elé beszéllyem, talám ti is az ö tanitványi akartok lenni? erre a szora meg haraguvának ellene, és meg átkozván ötet, mondák nékie. legy te magad az ö tanitványa, mivel mi amojses tanitványi vagyunk, azt tudgyuk hogy mojsesel beszélt az Isten. de eztet nem tudgyuk honnét valo, felelé nékik aki vak volt, a tsudálatos. dolog. hogy ti azt nem tudgyátok, hogy egy olyan ember, aki oly tsudálatosan meg gyógyitot egy vakon születet embert. amely példa nélkül valo dolog, mástol. nem jöhet hanem az Istentöl. erre ki hajták ötet elöllök, mondván néki, születésedtöl fogva. vétkezel, még is te akarsz bennünket tanyitani, jésus meg tudván hogy ki üzték volna, és elöl találván mondá néki, hiszé az Isten fiában? ama felelé néki, kitsoda az. uram, hogy had higyek benne. jesus mondá néki, már láttad ötet, és az, aki veled beszél. ö felelé néki. hiszek uram. és azonal le borulván, imádá ötet. jésus mondá az után, hogy azért jött volna evilágra hogy rettenetes itéletet tegyen, hogy a vakokat meg világosittsa, és a látokot. meg vakittsa, tudni illik azokot, akiket meg gátollya a kevélység. hogy meg üsmérhesék lelki vakságokat. ezeket némely farisaeusok halván, kérdék tölle. ha ök is vakok volnánaké,? felelé Jésus nékik, ha vakok volnátok, nem volna vétketek, de azt mondgyátok hogy láttok, és a vétketek meg marad. mint ha azt mondotta volna. szent ágoston szerént., ha éreznétek vakságtokot. az orvoshoz folyamodnátok. és ö meg szabaditana titeket ati vétkeitektöl. de ti abünben maradtok, mert okosok. és szentek lévén. magatok szemei elött, nem hiszitek hogy szükségtek légyen olyanra, a ki titeket meg világosittson. és meg szentellyen.


 Minek. utánna eszerént alázta volna meg ezeknek a kevélyeknek maga hittségeket., akik is abban árttyák vala magokot, hogy másokot igazgassanak. noha oly vakok valának ö magok. elejekben adá apásztor, és a juhok példa beszéde alat, a három külömbözö szokásit az ollyan három féle személyeknek, kik magokot. alelki vezérlésre köteledzik, mivel meg mutatá nekik, hogy vannak olyanok. akik nem a kapun mennék bé a juhok aklában, hanem másut hágnak bé. mint a tolvaj. hogy lopjanak. és ölyenek; ezt ök nem értvén. meg magyarázá nékik, mondván. hogy ö volna az a kapu a melyen bé kelletik menni a juhok vezérlésire. vannak meg olyanok. a kik a kapun menvén bé. tsak a haszonért vezérelik ajuhokot. és el hagyák azokot, mihent afarkast láttyák jöni. mert nem szeretik azokot, és tsak magokot szeretik. végtire. vannak olyan jó pásztorok. a kik nem magoktol mennek bé az akolyban, hanem az ajton álló nyittya meg nékik. akik ajuhokot üsmérik, és a juhok is üsmérik öket, és akik ugy szeretik ajuhokot., hogy az életeket. készek érettek letenni, jésus meg magyarázá ez után ezeket. és meg mutatá hogy övolna a fö és jó pásztor. mivel azért jött volna ell. hogy a nyájáért adná életét, azt pediglen maga akarattyábol tselekedné. hogy az attyának engedelmeskedgyék, senki pedig az ö életét el nem veheti akarattya ellen, és a midön azt magátol le tészi, hatalma vagyon annak fel vételére, azt is meg mondá a sidoknak. hogy nem tsak ök volnának azok ajuhok. a kikért meg akarna halni, hanem volnának még mások is, ugy mint apogányok, azokot is az akolyban kel hozni, és hogy azokbol, kik a sidok. közül, és apogányok közül az ö szovát fogják halgatni, egy akolyban valo nyaj lészen. akinek ö lészen egyedül apásztora. ezek a beszédek. ujjab egyenetlenséget okozának. a sidok közöt, némelyek kezdék mondani, hogy ördöge vagyon. és esze nélkül beszél, és meg mások mondák, hogy az ördöngös nem beszélne ugy mint ö. és hogy az ördög meg nem nyithattya avakok szemeit.


 Ez után egy kevés idövel, Jésus ismét hetven két tanitványokot választa, hogy azokot ketten ketten maga elöt el küldgye az olyan helyekre. ahová kelleték nékie menni, ugyan azon oktatást, és hatalmat ada nékik az ördögökre, mint a melyet adot vala az apostoloknak. ezek pedig a midön viszá térének nagy örömel mondák néki. uram ate nevedben., még az ördögök is alánk vannak vettetve. de azt felelé nékiek, hogy ne azon örülnének anyira, hogy hatalmat adot volna nékiek agonosz lelkekre, hanem azon. hogy a nevek amennyekben volna fel irva., azon orában örvendezni kezde a szent lélekben. és hálákot ada. az Istennek, azö attyának. hogy ki nyilatkoztatta volna akisdedeknek, az az, az együgyüeknek. azokot a titkokot, a melyeket el rejtette. a világi bölcsek. és okosak elött, az után mondá. hogy az attya, mindeneket nékie adot volna. és hogy senki nem üsmérheti az Istent. hanem tsak a fiu. és az, akinek. a fiu. meg akarja jelenteni. mondá ismét atanitványinak, hogy mitsoda boldogok volnának ök, hogy láthattyák, és halgathattyák azt, akit anyi királyok, és proféták. kivánták látni, és hallani oly nagy buzgoságal. és nem láthatták, senem halhatták. az után az emberekhez valo szeretetiböl fel kiáltá. jöjjetek hozám mindnyájan, akik munkálkodtok, és terhelve vagytok., és én meg nyugosztolak titeket. vegyétek magatokra az én igámot, tanullyátok meg töllem hogy én kegyes, és alázatos szivü vagyok. és nyugodalmát talállyátok lelkeiteknek, mivel az én igám gyönyörüséges, és az én terhem könyü.


 Azon idöben egy törvény tudo doktor. kisérteni akartván ötet. kérdé tölle. mester mit kellesék tselekednem. hogy az örök életet el nyerhesem? jésus is kérdé tölle, mit parantsol atörvény. és mit olvasz abban? aki is felelé néki, szeresed ate uradot Istenedet. telles szivedböl, tellyes lelkedböl. tellyes erödböl, és tellyes elmédböl., és felebarátodot, ugy mint magadot. igen jól felelél mondá jésus, azért, tselekedgyed azt és élni fogsz. ez adoktor. igaznak akarván magát mutatni, és hogy hüségesen meg tartaná atörvényt, ísmét azt kérdé, hogy ki volna az ö felebaráttya? jésus erre, egy sidorol valo példa beszédel felele néki, akit atolvajok meg fosztván, és meg sebesitvén, fél holtan hagyák az uton. egy pap. és egy lévita azon. azuton. menvén, mindenike tsak el ment mellette. semi segittséget nem adván néki. az után egy samaritánus. a ki is idegen volt. ugyan ót menvén el, meg láttya azt az embert, és. nagy szánakodásal. lészen hozája. melléje megyen. boral, és olajal meg keni sebeit, bé kötözi. a lovára tészi a sebest, és avendég fogadoban viszi, ót agazdát arra kéri hogy légyen gondgya reája. és még pénzt is ád néki, az után jésus, akarván hogy ez a doktor maga szabja magára ezt a példa beszédet, kérdé tölle. hogy a három közül, mellyik volt felebaráttya annak, akit a tolvajok meg sebesitettek, a ki is felelé. hogy a volt, aki oly irgalmaságal volt hozája. Jésus jóvá hagyván ezt a feleletet, mondá néki, meny el, és tselekedgyél hasonlo képen.


 Jésus pedig követvén uttyát atanitványival, egy kastélyhan érkezék, ahol egy martha nevü aszony örömel fogadá házához, ennek egy mária nevü öttse vala, és lázár nevü báttya, a kiröl lészen ezután emlékezet. mártha pedig a még nagy szorgalmatoságal. készit vala el mindeneket. a mi kivántaték. az ö Isteni vendégihez., mária az alat. a Jésus lábainál halgattya vala azö beszédit, a kinek mártha panaszolkodék. hogy mária tsak. egyedül hagyná ötet oly szorgos dolgában, hanem parancsolná meg néki, hogy menne néki segitteni. de Jésus mondá néki, marta, marta. igen szorgalmatoskodol. és sok dologban törödél., mind azon által tsak egy szükséges., mária olyan részt vett magának. a melyet tölle el nem vehetik; ezekel aszokal nem azt akará, hogy rosznak tartotta volna. a márta szállás adását, és gazdálkodását, hanem tsak azt akarta néki meg mutatni, hogy azt nyughatatlanság, és törödés nélkül kel végben vinni, és hogy nagyobra ne betsüllyön egy ollyan tselekedetet., a mely noha szent légyen is. de tsak ez élethez valo, egy olyan másnál., a melynek örökösön kel tartani, valamint maria tselekedék. aki is a jésus szavait halgatván, még eföldön kezdé magát azon Istenel táplálni, a ki a boldogok eledele lészen menyekben.

A kristus nem tsak arra akara minket tanitani hogy ugy halgasuk az Istent, valamint mária. hanem még arra is tanita, hogy beszéllyünk ö véle. az imádságban. mivel egykor, valamelyik egy a tanitvánnyi közül, hogy látná ötet imádkozni, a midön elvegezé mondá néki, uram tanits meg minket is imádkozni. valamint jános meg tanitotta az ö tanitványit, jésus meg tanitá öket arra az Isteni imádságra. a mellyröl már szollottunk.


 Más napon, egy farisaéus arra kéré. hogy menne hozája ebédelni. és mihent oda érkezék. az asztalhoz üle. meg nem mosván kezeit a farisaeusok szokása szerént, agazdának. ez a tselekedete nem tettzék., és meg neheztele magában azért. jésus azt tudván. mondá néki, ti farisaeusok. igen szorgalmatosan meg tisztittyátok a pohárnak. és atálnak. külsö részit, de vakok. elsöben abelsö részeit tisztittsátok meg, ezekel a szokal. kárhoztatá ezeknek a két szinüeknek az ö szorgalmatoságokot., a melyel. meg mosák testeket. noha az ö lelkek tellyes volt tisztátalanságal. mivel. ati szivetek. mondá nékik rakva ragadományal. hamiságal. és tisztátalanságal, az után egy fö orvoságra tanitá. hogy tiszták lehessenek minden vétektöl. mondván. adgyatok alamisnát, és mindenek tiszták lésznek néktek. sok más egyéb dolgokrol is meg feddé ezeket akevélyeket, akik azt akarák, hogy mindenek. ugy betsüllyék és tisztellyék öket, mint szenteket. ki nyilatkoztatá nékik minden két szinüségeket, és szemekre hányá minden rendeletlen magok viseléseket. mondván, jaj néktek, mert igen tartotok az apro vétkektöl. anagyokal pedig nem gondoltok, hasonlok vagytok az olyanokhoz. akik félnek egy kis legyetskét el nyelni, azonban pedig egy tevét nyelnek el; mert szorgalmatoságal. adnák a szegényeknek. a kerttyekben lévö füveknek atizedik részit, azonban pediglen, el mulattyák, azt, a mi leg szükségeseb. atorvényben. ugy mint az igasság, az irgalmaság, ahit és az Isteni szeretet., mert szeretitek az elsö helyeket, a gyülekezetekben, és a köszöntéseket apiatzon. mert a hoszu imádságoknak szine alat., meg szegényittenék az özvegyeket, akiknek. házakhoz. bé szinlették magokot, mert minden tartományokot fel járnak azért. hogy valamely pogányt, sidová tehesék, és az után azt sokal gonoszabbá tészik, mint sem volt annak elötte. mert másokot akarván tanittani. ö magok oly vakok. és oly tudatlanok, arra tanitván másokot, hogy valaki az oltáron lévö ajándékra esküszik, tartozik meg tartani, de a ki atemplomra. vagy az oltára esküszik, az olyan nem tartozik., az után akivül meg fejéritet koporsokhoz hasonlittá öket, a melyek belöl tele vannak. tsontokal. és ruttságokal.

A törvény tudok halván ezeket. azt gondolok hogy mind ezek öket tekintenék, azért egy közüllök mondá Jésusnak. Mester. az illyen beszédedel. minket is meg gyalássz, de ezekel is hasonlo képen bánék valamint atöbivel. és ezeknek is azt mondá. jaj néktek törvény tudok., mert olyan terhet adtok az emberekre. a melyet, tsak az ujjatokal. sem akarjátok meg illetni. és mint hogy magatok bé nem mentek a menyekben, másokot is meg akarjátok gátolni, hogy bé ne menyenek. az után szemekre hányá, hogy mint tzifráznák fel. a proféták koporsoit. meg bizonyitván azal hogy azokot az ö attyok ölték meg. és hogy ök azokot követik, és fiai volnának, azoknak a gyilkosoknak. mondá az után nékik, tölttsétek bé ti is az atyatok mértékit, és ezeket az irtoztato fenyegetéseket mondá reájok. hozátok fogok küldeni. profétákot, böltseket, és doktorokot. némelyeket azok közül meg ölitek. másokot fel feszitetek. meg ostorozátok, synagogátokban. és városrol. városra kergetitek, ugy hogy reátok esék mind azoknak az ártatlanoknak vére. a melyeket a ti atyáitok ki ontottak, mert számot kérnek mind ezekröl tölletek. és mind ezek, el jönek erre anemzettségre, midön ezeket mondá, a farisaeusok, és az irás tudok. szorongatni kezdék ötet sok féle kérdésekel. és igen valának azon. hogy valami okot találhassanak beszédiben, a melyel. bé vádolhassák, de, semmit nem találhatának.


 Azonban pedig anyi sok nép gyülekezék meléje. hogy egy mást tapodák, jésus pedig arra inté atanitványit hogy a farisaéusok kovászátol oják magokot, azaz, a kép mutatástol. és hogy ne féllyenek az emberek üldözésitöl., hanem tsak egyedül az Istentöl., és nagy bizodalomal legyenek ö benne; akoron mondá néki egy a sereg közül. mester, mond meg az atyám fiának, hogy osza meg velem az örökséget., jésus pedig meg akarván mutatni az embereknek. hogy ki ki meg maradgyon a maga rendében, és hivatallyában, felelé néki, barátom. ki rendelt engemet birová, vagy osztová közöttetek? az után, mondá, örizkedgyetek a fösvénységtöl. és hogy jobban bé vétesse halgatoival. ezt az igazságot., ezen példa beszédet mondá nékik. egy gazdag embernek igen sok gabonája teremvén. nem tudá azt hová el tenni. végtire a tsüreit el rontatá, és nagyobakot tsináltata, és midön mind azokban zárta volna, mondá magában, mint hogy esztendökre valo jovai volnának, már egyebet nem kel tselekedni, hanem hogy nyugodgyék. és vigan lakjék, de az Isten mondá annak az embernek, esztelen. ezen az ejjel. viszá kérik lelkedet. és kié lészen a mit gyüjtöttél. igy vagyon mondá jésus, a ki magának kintset gyüjt. és nem gazdag az Istenben.

Ezért is mondá Jésus atanitványainak, hogy ne legyenek szorgalmatosak. ez élet dolgairol., hanem elsöben. az Isten országát és az ö igasságát keresék. aki is nékik meg adgya mind azt, ami szükségekre valo; nem hogy pedig kintset kellene nékik gyüjteni, de söt még adgyák el a mijek vagyon. és osztogassák a szegényeknek. és az által, kintset gyüjtenek magoknak. noha igen kevés szamuan volnának. de azért semmit ne tarttsanak. mivel ugy tettzet, azö menyei atyoknak. hogy nékik adgya országát. mondá ismét nékik. hogy mindenkor készek legyenek az Isten eleiben menni., aki is olyankor jö el. a midön meg sem gondolnák. mint az olyan szolgák akik egész éttzaka nem alusznak. és készen varják az urokot aki a lakadalomra ment., mint hogy öket arra rendelte hogy sáfárok lévén, ki osztogassák. beszédének eledelét, népenek. azért, hiven járjanak el ebben ahivatalban, és ne tselekedgyenek. ugy mint az olyan esztelen gond viselö., aki látván. hogy az ura sokáig mulatna, el tékozollya a vendégségben minden joszágát. és atöbb tseléd társaival is roszul bánik. azért meg is érdemli, rosz maga viselésiért, hogy a kép mutatokal. és az hitetlenekel. arra a helyre vettessék. a hol tsak sirás, és fogaknak tsikorgatása vagyon, mint hogy pedig azt nem tudhattyák., hogy mely nap, és mely orában jö el az ember fia., hogy számot vegyen töllök, azért mindenkor vigyazásban legyenek. mint egy olyan. tselédes gazda. aki vigyázásban lenne., hatudhatná. mikor verik fel aházát, üsmervén uroknak akarattyát,. annál vétkesebbek lennének, ha azt bé nem töltenék, és hogy mentöl többet biznának reájok, annál. nagyob számadásal tartoznának. láttyuk azt is másut. hogy 
 ezeket a szép oktatásokot adá nékik. hogy ha véghez vinnék mind azt, valamit nékik parancsolnak, azért nem hogy magokot fel. emellyék. de söt még ugy tekénttsék magokot. mint haszontalan szolgákot, mint akik tsak azt tselekedték. a mivel tartoztanak. azt is tudtokra adá, hogy ne varják azt, hogy hiven. el járván szolgálattyokban, hogy azért mindenekel jól lennének, mivel ö azért jöt el. hogy meg hasonlást okozna e földön. és hogy egy gazdának. atselédi. egyik amásik ellen lészen. némelyek. a kristust akarván követni. mások meg üldözni fogják azokot. kik övé akarnak lenni. végtire mondá nékik, azért jött volna el, hogy tüzet gerjeszen eföldre. és hogy kereszttségel. kelletnék nékie meg kereszteltetni. ez a kereszttség, a szent atyák szerént. nem más. hanem az ö halála. és atüzön, sokak. azt értik, hogy azt a szeretetet hozta volna a földre, a melyet a szent lélek hintet a lelkekben, hogy azokot égesse az a szent tüz, az Istennek szeretetével


 Ugyan azon idöben jövének némellyek tudtára adni jesusnak, hogy pilátus meg öletet volna egy nehány galiléa bélieket, a midön áldoztanak. és azoknak véreket, az áldozatnak vérével elegyitette volna meg. erre kérdé Jesus töllök. hogy ha gondollyáké azt. hogy azok a meg öletet emberek. leg nagyob bünösök lettek volna. az egész galiléában., mivel hogy az Isten. ugy el hagyta volna öket, egy embernek kegyetlensége alá, az után mondá nékik, hogy ne gondolkodgyanak eszerént., hanem ebböl azt lehet ki hozni, hogy ha penitentziát nem tartanak. szintén ugy el vesznek mint azok., hasonlot monda a tizen nyolcz emberöl. a kikre eset volt egy tóróny jérusalemben. hogy pediglen jobban éllyenek az idövel, amelyet az Isten apenitentziára adgyanékik. egy gyümölcstelen fige fához hasonlittá öket. a melyet a gazda ki akará vágatni. mind azon által meg hagyá a kertész kérésire,. a ki is meg akará probálni. ha hozna é esztendöre gyümölcsöt, meg tisztitván annak atövit, és ganét rakván reája.


 Jesus pedig tanit vala szombat napokon. a synagogákban.. ahol is egy olyan aszont láta, a kin a betegségnek lelke uralkodot, tizen nyolcz esztendötöl fogvást, ez olyan görbe volt. hogy fel nem nézhetet., jésus magához hiván, a kezeit reája tévé, és mondá néki, aszony, te meg szabadultál. a te betegségedböl és azonal fel egyenesedék az aszony, és hálákot ada Istennek. meg gyógyulásáért. a synagogának pedig fejedelme. azon igen kezde boszonkodni, hogy jésus szombaton tselekedte volna ezt a tsudát, mondá anépnek. hogy egy hétben hat nap rendeltetet a munkára. azért azokon a napokon jöjjenek hogy meg gyogyitassanak. és nem szombat napon, a melyen nyugodni kel. de az ur. azt kérdé azoktol a kép mutatoktol., hogy ha nem volnaé néki szintén ugy szabad. meg óldani az ördögnek köteléböl szombaton., ábrahámnak egy ollyan leányát. a kit tizen nyolcz esztendeig tartot rabságában., mint ö nékik szabad. szombaton. meg oldani abarmokot a jászoltol, és a vizre vinni, ezekre a szavaira meg pirulának az ö ellenségi, anép pedig nagy örömben vala, látván mitsoda nagy dolgokot tselekednék. a melyek. oly nagy ditsöségire valának nékie.


 Egy kevés idö mulva a templom meg szentelésinek innepe el érkezék, ezt az innepet télben üllötték. decembernek a kezdetin. jésus. jérusalemben lévén ezen az innepen, a salamon tornátzában jár vala, a midön a sidok körül vévék ötet, és mondák néki, meddig tartod függöben a mi elménket., hogy te vagy akristus, mond meg azt nékünk világosan., ö pedig felelé nékik, meg mondottam már azt néktek, ti pedig nem akartok nékem hinni. amely tselekedeteket tselekeszem az atyám nevében, azok bizonyságot tésznek rollam. de ti azt nem hiszitek., mert nem vagytok az én juhaim közül valok. az én juhaim értik az en szomot, és engemet követnek., örök életet is adna nékiek, és hogy soha azok el nem vesznének, mert senki ki nem veheti azokot. az attya kezéböl, se az ö kezéböl, mivel ö egy volna az attyával, erre a sidok futva köveket kapának. hogy meg köveznék ötet, ö pedig kérdé töllök hogy a sok jó tselekedetek közül, a melyeket tselekedet köztök. melyikért. akarnák ötet meg kövezni,? felelék néki, hogy nem a jó tselekedetért akarják meg kövezni, hanem azért. hogy ember lévén. az Istenhez tészi magát az után a magok irásokbol. meg mutatá nékik, hogy az embereket némelykor Isteneknek nevezi, ez igy léven. ö nem káromkodik ha magának., adgya ezt a nevet. mivel ö az Isten. fia lévén. ötet az attya küldötte el. aki is anyi sok számu tsudákal. meg bizonyittaná hogy ö ki volna. a sidok pedig mind ezek után is meg akarák ötet fogni, de ö meg szabadittá magát kezekböl. mert nem érkezet volt még el. az ö orája. és a jordán vizen 
 által menvén, ezen folyo viz mellet marada, ugyan azon ahellyen. a hol. annak elötte. jános keresztelt. oda is sokan gyülekezének hozája, a kiket oktatni kezdé szokása szerént. és meg gyogyittá mind a betegeket, akiket eleiben vivének, és a nép kezdé mondani, jános semmi tsudákot nem tett, mind azon által a miket mondot erröl. mind bé tellyesedtenek.


 Jésus ezen a helyen maradván egy darab ideig, jérusalemben viszá tére, és valahol el ment, mindenüt oktatta anépet. ugyan azon idöben, valamely ember. ilyen kérdést tett. tölle, uram kevesen leszneké olyanok akik üdvezülnek? jésus erre mondá mind azoknak akik jelen valának, igyekezetek azon hogy bé mehessetek a szoros kapun. mivel tudgyátok meg azt, hogy sokan kivánnak azon bé menni, és nem mehetnek, az után meg akarván. mutatni hogy tsak hejában igyekeznek. a szoros kapun bé menni menyekben., hogy ha egész életekben. atágas uton kivántak járni. mert a midön a kaput bé zárják, tsak hejában fogják mondani, uram nyisd meg nékünk, mivel a tselédes gazda, azt fogja felelni, nem üsmérlek titeket. és ha azt fogják felelni. hogy mi együt ettünk, és ittunk. veled, és a mi uttzáinkon tanitottál. tsak azt feleli, nem tudom honnét valok vagytok, távozatok el töllem hamiságnak tselekedöi, ugyan akor fognak lenni a sidok akeserüségekben, a midön meg fogják látni a sok számu meg tért pogányokot a mennyekben menni. akik minden féle helyekröl oda gyülekeznek., azonban pedig ök. akik örökösi valának az országnak. onnét ki rekesztetnek. és utolsoká lésznek, noha annak elötte. elsök voltanak.

Ugyan azon a napon a farisaeusok hozája menének. és mondák nekie. meny el erröl ahelyröl. mert herodes meg akar öletni. jesus pedig tudván idejét halálának. viszá küldé öket ahoz arokához. (:eszerént nevezé hérodest. meg akarván mutatni, hogy annak a fejdelemnek semmi tsalárdsága, se ravaszsága néki nem árthatna.:) és parantsolá nekik, hogy nékie meg mondgyák. hogy még egy nehány napokig ördögököt üzne, és betegeket gyogyitana, az után el végezné áldozattyát, a jerusalemben valo halála által mínt olyan helyen. a mely arra rendeltetet. hogy ót őnttsék ki. a proféták verit. az után igy panaszolkodék azon város ellen. jerusalem. jerusálem ki meg ölöd a profétákot és meg kövezed azokot. kik hozád küldetnek. hanyszor akartam esze gyüjteni fiaidot, valamint a tyuk szárnyai alá gyüjti fiait. és te nem akartad,? az után el pusztulásal fenyegeté, és mondá, hogy ötet addig meg nem látná., mig a lakosi azt nem mondanák néki, Áldot légyen az, aki az ur névében jö.


 Jésus szombat napon. a farisaeusoknak egyik fejedelméhez mene. hogy ótt ennék. nála, a midön ótt volna, maga elött látván egy viz korságos embert, kérdé a farisaeusoktol., és atörvény tudoktol., kik öréá vigyáznak vala, ha szabad volnaé meg gyógyitani egy embert szombat napon? mint hogy pedig ök erre semmit nem felelének. meg fogá aviz korságosnak kezét, és meg gyógyittá. az után el botsátván ötet, kérdé a farisaeusoktol. kitsoda a közületek, akinek a szamára. vagy az ökre, akutba esvén. kinem vonnya azt. ugyan szombat napon. de ök erre a kérdésre sem felelhetének. jésus pedig vévén észre. hogy avéle valo hivatalosok. mint valogatnák az elsö helyeket. az asztalnál, mondá nékiek. hogy a midön valaki valamely vendégségre hivatatik, nem kel nékie az elsö helyt magátol választani. ne hogy gyalázattyára. aláb kellesék ülni, és az elsö helyt. más eléb valonak engedni,. hogy ha pedig az utolso helyt valaszttya, és aki hitta fellyeb fogja ültetni, akor a ditsöségire valik. az egész hivatalosok elött. mert a ki magát fel magasztallya. meg aláztatik. és aki magát meg aláza. fel magasztaltatik. ezen oktatások után, amelyek. ahivatalosokot tekinté, jesus meg más oktatásokot is ada, a melyek azokot tekinték. akik masokot vendégelni akarnak. mondván nékik. hogy ne hiják ebedgyekre, vagy vatsorájokra agazdagokot, a kik viszá adhassák nekik. hanem aszegényeket. és anyomorultakot híják asztalokhoz. mivel az Isten meg fizeti nékik. afel támadásnak napján, a mit tselekedtenek. haszon keresés nélkül, és tsak a felebaráti szeretetnek indulattyábol.


 Egy azok közül. kik asztalnál valának. halván ezeket a szokot mondá., boldog az, aki kenyeret eszik az Isten országában. jésus pedig meg mutatá néki a pelda beszédben, hogy azért jött volna el. hogy az embereket arra a nagy menyei vendégségre hija. mind azon által akár mely nagy boldogság legyen is. azon avendégségen jelen lenni, mind azok akik arra hivatattak. oda el nem mennek. mert jobban szeretik a földi jokot, a melyek veszendök, a menyei joknál. a melyek örökösök. ez a példa beszéd. egy olyan embert tekinti, aki nagy vatsorát készitetvén, arra sok embereket hivata, a vatsorának ideje lévén. érettek külde. de ezek mindnyájan kezdék magokot mentegetni, az elsö mondá. hogy egy majort vett, és azt kellene menni látni, a másika, hogy ökrököt vett volna, és azokot meg kellene probálni. a harmadika hogy meg házasodot. és igy atöbbi is sok menttségeket találának., ezeket a szolga meg vivé az urának, aki is meg esküvék. hogy egy is azok közül akiket hitt volna. meg nem kostolná vatsoráját. és azok helyet. az uttzákrol, és a piatzokrol. hivatá el a szegényeket, és anyomorultakot, a midön ezek esze gyülekeztenek volna. még is elég üres hely marada, akor akirály ki küldé a szolgait az utakra. és a sövények mellé. hogy a kiket találnak, kénszerittsék azokot hozája menni. hogy hadd tellyék meg az ö háza. eszerént hivatatának a pogányok. a sidok helyében, amenyei vatsorára, ugyan eszerént is vannak sokan olyanok, a kiket az Isten kénszeritti mint egy erövel. hogy hozája menyenek.. illyenek. az olyan személyek., a kik, nem gondolkodnának üdveségekröl. hogy ha Isten öket arra nem kénszerittené, nem ugy hogy öket meg szentelné akarattyok ellen. hanem el vesztetvén vélek azt a mit leg inkáb szerettek. eföldön, abban aboldog kételenségben tészi, hogy hozája. folyamodgyanak, és tsak az üdveségekröl gondolkodgyanak. 


 Jesus fel járja vala. a jordán melyékin valo helyeket. és mindenkor sok nép kiséri vala ötet. egy kor. viszá fordulván azokhoz, kik ötet kisérik vala, mondá nékik, a ki én hozám akar jöni, és nem gyülöli. attyát. és annyát, feleségit, gyermekeit, attyafiait, és nénnyeit, söt még a maga életét is. nem lehet az én tanitványom. az olyan sem lehet, a ki nem viseli a maga keresztét. és engemet nem követ. az üdveségnek fundámentumát. arra álittya fel, hogy ellene mondgyunk mindeneknek., mert minek utánna meg mutatta volna a sidoknak, hogy esztelennek. tartanák az olyan embert. a ki valamely épülethez kezdene. fel nem számlálván elsöben, ha vagyoné annyi költtsége hogy azt el végezhesse. és egy okos király. nem mégyen. más egy olyan király ellen. aki hatalmasab nálánál. hanem elsöben meg gondolya. hogy ha a maga hadával. meg gyözhetié a másikát a ki hatalmasab. igy azért ti közülletek. a ki ellene nem mond mind annak a mit bir. nem lehet az én tanitványom; mint ha azt mondaná. haszontalan akarnak engemet követni. hogy ha a szivet el nem vonnyak. a földi dolgoknak szeretetétöl, és hogy ha nem készek, magokot meg fosztani mind attol. a mi meg gátolhattya. az üdveségnek. nagy, és egyedül valo munkáját.


 A sok nép közöt, kik rend szerént jésus körül valának publikánusok, és bünösök is valának, kik örömest halgaták ötet, az irás tudok, és a farisaeusok. nem szenvedheték azt. hogy olyan joságal. engedné magahoz közeliteni az olyan személyeknek, zugolodának is azért. hogy olyan könyen fogadná öket magához, de sött még hogy ennék is vélek. hogy pediglen meg mutassa nékik, igasságtalan zugolodásokot, azt kerdé töllök., ha egy ollyan ember, akinek száz juha vagyon. nem hagyaé el a kilenczven kilentzet, és nem mégyené a századikot fel keresni. a ki el tévelyedet volt, és ha meg talállya,, nem viszié vállain örömel haza., tudtára adván jó akaroinak. hogy ök is örüllyenek. ugy egy ollyan aszszony is, aki el veszti tiz garasát, nem seprié meg aházát hogy meg kerese. és ha meg talállya. nem örvendezé. a szomszéd aszonyival,? az után értésekre adá. hogy valamint a meg talált júh, és garas. nagy örömet okoztanak, szintén oly nagy öröm lészen menyekben. a meg térö bünösön.

Ezt az igazságot, meg más példa beszédel meg magyarázá, egy embernek két fia lévén, az iffiabik ki kéré az attyátol. a joszágábol valo részt, a mely ötet illetné, és el menvén, idegen országban azt el. tékozolá, midön mindenit el pazérolta volna., a szegénység arra kénszeritté, hogy a sertéseket örize. abban az állapottyában., gondolkodni kezdék, nyomoru voltárol, fel tévé magában, hogy viszá térne az attyához, alázatoságal néki meg vallaná vétkit, és arra kérné. hogy ugy bánnék véle. valamint atöb tselédivel. mihent az attya meg látá a szive meg esék rajta. örömiben hozája futa, meg ölelé, és meg tsokolá. azonban a fia kezdé mondani néki, atyám vétkeztem az ég ellen, és ellened, és nem vagyok méltó hogy fiadnak hivatassam. ez az alázatos vallása a fiunak, meg hatá a szivit az atyának, aki is le vetkeztetvén ötet az ö rongyos ruhájábol, más köntöst adata reája, és nagy vendégséget tsinála örömében, mind ezek nem tettzének. az ö elsö fiának. a ki is a mezöröl viszá érkezvén. nem akara bé menni aházhoz, mert az ö öttsit, a ki mindenit el pazérlotta. ugy fogadták. hogy ö véle soha azt nem tselekedték., noha mindenkor a maga hivatallyát követte volna, az attya halván panaszit, mondá néki. fiam, te mindenkor velem vagy, és valamim vagyon atiéd, de vendégséget kelletet tsinálnom, és vigadnunk, kel, mert a te ötséd meg holt volt, és fel támadot, el veszet volt, és meg találtatot, könyü által látni hogy mit tészen ez a példa beszéd, és meg üsmérni az elsö fiunak irigységéböl., a farisaeusoknak igaságtalan zugolodásokot, a kik haragban valának azért, hogy kegyeségel fogadgya vala a bünösököt. ö pedig az ö üdveségekért. jött volt. evilágra.


 A kristus. meg más példa beszédet mondá atanitványinak, és olyan lettzkét tett nékik, a melyel meg szégyenitté a farisaeusok fösvénységit., valamint ennek elötte meg szégyenittette volt. az ö irigségeket. és kevélységeket, mondá tehát az apostolinak, vala egy gazdag ember. aki maga eleiben hivatá agond viselöjét. hogy adna számot néki, és hogy egy szers mind ki is venné kezéböl ajoszágát. mivel. azal vádoltatnék. hogy azt tékozolná. ez agondviselö elöre el látván amaga sorsát. és hogy, vagy a munkára, vagy a koldulásra kellene jutni, hogy pediglen lehesen kikhez folyamodni ha tiszttségit el veszti, azt gondolá. hogy magához hivassa az urának minden adosit. egyikét a másik után, és el engedgye nekik egy részit adosságoknak, meg engedvén. annak a ki száz tonna olajal. volt ados. hogy visza vegye. az adoságrol valo levelit, és tsak ötvenröl irjon levelet. a ki pedig száz köböl buzával. hogy a nyolczvanrol adgyon levelet. a többivel is eszerént banék. a kristus értésekre adá atanitványinak. hogy kövessék. nem igasságtalanságát. ennek agond viselönek, hanem az eszeségit., arra forditván a földi jókót, hogy magoknak jó akarojoká tegyék a szegényeket, hogy holtok után, bé fogadtassanak töllök az örökös nyugodalomban. hogy a világoságnak fiai, ne legyenek, aláb valo eszesek az üdveség dolgában, a világ fiainál, kik eszesek a világi dolgokban. arrais tanittá öket, hogy hivek legyenek a leg kisseb dologban, hogy azok lehessenek a leg nagyoban is., és hogy ne legyenek rabjai a pénznek, és agazdagságnak, és hogy aki ahamis gazdagságal roszul éll, az igazal sem fog jol élni.

A fösvény farisaéusok, tsak meg vetésel halgattyák vala ezeket, az igazságokot. és meg tsufolák azt, aki nékik azokot hirdette., de el hagyatá vélek tsufságokot. ki nyilatkoztatván. az ö hamis külsö jó erkölcsöket, mivel meg mondá nékik, hogy ha azon igyekeznének is, hogy igazaknak láttzattassanak. de az Isten üsméri az ö sziveket, a ki elött utálatos az. a mi az emberek elött nagynak láttzik. azt is elejekben adá, hogy mitsoda vége, és buntetése lenne. annak a fösvénységnek. a mely bé zárja fülököt, az ö beszéde elött, és meg keményitti öket a szegényekhez, erröl egy szép példát ada elejekben. egy gazdagrol, a kinek, biborbol. és bársonybol. tsinált köntösei valának, és aki magát minden nap bövséges, és drága eledelekel táplálta., nem lévén pedig semmi szánakodásal azokhoz, akiknek eledelek nem volt, vala pedig ótt egy lázár nevü koldus. a ki rakva volt sebekel, és fekélyekel, a ki mindenkor az ö kapujánál fekszik vala, aki örömest meg elégedet volna tsak a morsalékokal. a melyek az ö asztalárol le hullottak, de tsak abbol sem adtanak néki, az ebek pedig nagyob. szánakodásal lévén hozája, mint az a rosz gazdag. azö sebeit nyalogattyák vala néki., idövel, mind a gazdag. mind a szegény meg halának, de az ö sorsok közöt nagy külömbség vala, mivel a szegényt, az angyalok. az ábrahám kebelében vivék, az az. a nyugodalomnak helyében, a hol voltanak a szent lelkek., és a gazdagnak, apokol lett temetö helye. ahonnét meg látta. annak akoldusnak boldogságát, a kit meg. vetett volt. és fel kiálta, atyám ábrahám, szány meg engemet, és küld hozám lázárt. aki avizben mártván az ujját, had nedvesittse meg anyelvemet. mert nagy kinokot szenvedek ebben lángban., de ez a pátriárka, eleiben adá. hogy a nem lehetne. mert igen nagy mélység volna közöttök, de ha szinte nem volna is, az igasságos dolog. hogy az, aki egész életében tsak. anyomoruságban volt. ugyan a, holta után az örömben légyen, és hogy az, aki egész életét. bövségben. és gyönyörüségben töltötte. szomjuságot. és más kinokot szenvedgyen a más világon. a gazdag látván hogy magának semmi irgalmaságot nem nyerhetne., ött egytestvér attyafiairol gondolkodék. és azon kéré ábrahámot. hogy küldené hozájok lázárt. aki nékik meg mondaná állapottyát. hogy hadd ne követnék az ö példáját, de erre azt felelék néki, hogy vagyon mojsesek, és profétájok. és ha azokot nem halgatnák, ha szinte a halottak közül. valaki fel támadna. és hozájok menne. is, nagyob hitelt nem adnának szavának,


 Mind ezek az igazságok..a farisaéusokot meg szégyenitték de meg nem téritték., mindenkor nagy irigységel valának Jésushoz. és szüntelen azon valának, hogy meg foghasák beszédében. azért illyen kérdést tevének nékie szabadé egy embernek el botsátani a feleségit valamely ókból. errekérdé töllök hogy mit parantsol ez iránt atörvény, ökk mondák néki. hogy mojses meg engedi hogy el botsásák az aszonyt. és levelet adgyanak néki. jésus pedig el kezdvén. aházaságnak kezdetin. a melyet az Isten maga rendelte volt. elejekben adá. hogy a férfiu, és az aszony. a házaságban oly igen meg egyesülnének, hogy az után öket ugy kel tekénteni. mint egy testet, azért. az ember elne válasza azt, amit az Isten esze szerzet. ök pediglen. tsak a mojses engedelmét erösiték. de ö felelé nékik, hogy mojses tsak az ö sziveknek keménységiért engedte volna azt meg nékik. és hogy eleinte fogvást. anem ugy volt és hogy a ki elhadgya feleségit, hanem ha aparáznaságért, és mást veszen. hazaság törésben esik, és ha valaki olyan aszonyt veszen el, a kit más el hagyot. az olyan is házaság törö lészen,. atanitványi ez iránt ujab kerdéseket tevének néki, de ugyan azont felelé nékik, akik azt hozák azokbol ki, hogy nem volna tehát hasznos aházaság. erre mondá nekik. hogy vannak olyanok, kik természet szerént valo tehetetlenek. meg mások. olyanok. akiket erövel tették tehetetleneké, meg ollyanok vannak., akik magokot tellyeségel meg tartaztattyák aházaságtol. a menyeknek országáért. és mint hogy ezt nem minden követheti, ezel végezé beszédit. aki meg foghattya ezeket, fogja meg.


 Egy más alkalmatoságal., a farisaeusok. kik a messiást várták, és akik azt tartották. hogy a messiás az ö országokban. nagy pompával, és fényeségel fog uralkodni, és hogy nagyob ditsöségben lészen az egész királyoknál. azt kérdék tölle, hogy mikor jöne el az Isten országa? azt felelé nekik. hogy a nem ugy jöne el, hogy valaki láthasa. és az az ország nem tsak egy különös helyt foglalna el. de a már el jött, és bennek vagyon. tudni illik. hogy az Isten országa lelki ország., és az az ország a szivben vagyon. az igasság, és a szeretet által., az után mondá atanitványinak, hogy el jö még az az idö,. amelyben kivánnák hatsak egy napig is az ö jelen valo lételit., és azt meg nem láthattyák., meg mászor, ugy fog el jöni valamint egy villámlás. de elöbször sokat kelletnék néki szenvedni, és meg vettetni a sidoktol, valamint noé idejében hogy az emberek ettek, ittak, és meg házasodtanak., nem gondolkodván az özön vizröl. amely egy szers mind el lepé öket, és el veszté, és valamely hirtelenségel. a menyei tüz el boritá a sodoma lakosit., ezen szerént fog eljöni az embernek fia. azon  idöben tsak a szaladásrol kel gondolkodni. nem tekintvén hátra, és meg kel emlékezni. alóth feleségéröl., aki is hatra tekintvén. az angyal parantsolattya ellen. só bálványá változék.

Arrais oktatá öket, hogy meg ne szünnyenek a szüntelen valo imádságtol., és hogy meg mutassa nékik mitsoda hasznos. a mindenkori álhatatosan valo imádság. egy özvegy aszonynak példáját adá elejekben. akinek egy Istentelen birohoz kelleték folyamodni. hogy igasságot tegyen néki, aki tsak halogatá az igasság tételt. de végtire az aszony addig sürgeté. hogy igasságot tett néki. ezen példával. elejekben adá, hogy az Isten igasságos lévén, el nem mulattya meg halgatni. választatit. akik. szüntelen hiják segittségit. és meg szabadittya öket. nyomoruságokbol. de mint hogy az hitt. amely oly szükséges. a szüntelen valo imádsághoz olyan ritka, mint egy tsndálkozva mondá nékik. a midön az ember fia el fog jöni, gondollyátoké hogy hitet fog találni eföldön.?


 Hogy pediglen. némelyeknek meg alázza kevélységeket, akik magokot igazaknak tarták lenni, és akik ezt hamisan el hitetvén magokal, másokhoz utálásal, és meg vetésel valának. ezen példa beszédet mondá nékik. két ember mene fel a templomban hogy imádkoznának, az egyike farisaeus, a másika publikanus vala, az elsö fent álva. eszerént imádkozik vala magában. Istenem. hálákot adok néked hogy olyan nem vagyok mint más emberek, akik lopok, igasságtalanok, paráznák, és nem olyan mint e publikánus is, én kétszer böjtölök egy hetben. és mindenemböl atizedet ki adom. ellenben pedig a publikánus távul álván, a szemeit sem méri vala az égre fel emelni, hanem a melyét vervén. mondgya vala, Istenem légy kegyelmes nékem bünösnek, azt mondom néktek mondá Jesus, hogy ez az utolso meg igazulást vett, de nem amásika. mivel a ki magát fel magasztallya, meg aláztatik. és a ki magát meg aláza, fel magasztaltatik.


 Azon idöben. egy néhány gyermekeket vivének eleiben, kérvén arra, hogy tégye reájok kezeit, és hogy imádkozék érettek. atanitványok. pedig kemény szokal, és fenyegetésel illeték azokot. a kik eleiben vivék agyermekeket. de jesus azért meg neheztelvén reájok.. meg feddé öket, és parantsolá nékik, hogy hagynák hozája meni azokot akis gyermekeket. mivel. az Isten országa. a kisdedeké volna, és hogy tsak azok mennek oda, akik kisdedeké lésznek, az az, alázatosoká. oktatván minket a lelki gyermekségre, a mely a szent együgyüségböl, és a valoságos alázatoságbol áll, az után meg ölelé azokot a gyermekeket, és meg áldván öket. reájok tévén kezeit, el indula arol. a helyröl. 


 A midön utban volna. egy nevezetes. és gazdag iffiu. hozája menvén le borula elötte. és mondá, jó mester, mi jótt tselekedgyem. hogy el nyerhesem az örök életet.? jésus felelé néki, miért mondasz engem jónak.? tsak épen az Isten jó egyedül. az az, hogy tsak az Isten jó maga által. ö lévén kut feje ajoságnak, ö is atekélletes joság. mivel valami jó vagyon ateremtett állatokban. a mind az Istennek véghetetlen joságátol vette eredetét, és attol származot, Ez az Iffiu akristusban. tsak. az emberi joságot Ditsérte. és ugy tettzik, hogy az Isten fia azért nem akarta. hogy jo mesternek neveze, és azért felelte néki hogy tsak az Isten jó, hogy öbenne Isteni, és örökös joságot üsmérjen. az után felelé kérdésire. hogy az örök élet el nyerésire, szükséges meg tartani aparantsolatokot. és mivel hogy ez az iffiu azt kérdé hogy melyek volnának azok aparantsolatok. mondá néki. tudod mit hágy a törvény. ne öly, ne paráználkodgyál. ne lopj. hamis tanu bizonyságot ne szoly, senkit meg ne tsaly, tisztellyed, atyádot, anyádot. és szeresed felebarátodot. mint magadot. felelé az iffiu, mind ezeket meg tartottam iffiuságomtol. fogvást. mi vagyon még nékem hátra. Jésus akoron rea vetvén szemeit, szeretni kezdé ötet. de ez a szeretet meg nem gátolá. hogy olyan igazságra ne tanitaná. a melynek ö nem engedelmeskedék. mivel azt mondá néki, ha tekélletes akarsz lenni, még egy dolog vagyon hátra, eredgy ad el mindenedet. osztogasd el aszegényeknek, és kintsed lészen menyekben. az után jöj el. kövess. engemet. de ez az ur. akinek sok joszága vala, nem adhatván magát arra. hogy ezt a tanátsot kövesse, el hagyván mindenét., onnét el mene nagy szomoruan. jésus látván szomoruságát. mondá a tanitványinak, bizonyal mondom néktek, hogy igen nehéz egy gazdagnak a menyeknek országában bé menni, és mint hogy ök ezen igen kezdének tsudálkozni, ismét ezeket kezdé nékik mondani, fiaim. mitsoda nehéz, meny országban menni azoknak, akik gazdagságokban biznak, sokal könyeb volna a tevének a tö fokán által menni, ezekre a beszédekre az apostolok jobban el álmélkodának, és egy mástol kezdék kérdeni, hát kinek lehet üdvezülni,? de jésus nagy biztatásal. és vigasztalásal. elejekben adá. hogy a mi lehetetlen. az embereknek, a lehetö az Isten elött.

Akoron kezdé péter mondani, látod, hogy mi mindeneket el hagytunk, és hogy tégedet követtünk, mitsoda jutalmat veszünk hát mi azért.? jésus felelé néki, hogy a fel támadásnak napján. a midön az ember fia az ö ditsöségének székiben ül. ök is véle együt székekben ülvén. itélni fogják. az izraelnek egész népit. azt is hozája adá, hogy nem tsak ök. hanem mind azok is. akik öérette., és az ö évangyéliumáért el hagyák házakot. szüléjeket. és joszágokot, azok száz anyit vesznek. ez eletben. amásikában pedig az örök életet birják, ezt igy lehet érteni, hogy az Isten aki meg jutalmaztattya. választatit amás életben, ebben sem vonnya el töllök vigasztalását. hogy öket meg segittse nyomoruságokban. és rendelni fóg nékik olyanokot. a kik a felebaráti szeretetnek köteleségit követvén. atyok fia helyet lésznek, és a mit ö érette el hagytanak. vagy vesztettenek, mást fognak adni helyében.


 Az apostoloknak, nem lehete hogy ne tsudálkoztanak. volna akristus igéretin. hogy öket székekben ültetvén. ök fogják meg itélni anemzeteket. mivel azt jól tudták. hogy ök igen alá valo renden lévök. a sidok közöt. ugy is tettzik mint ha az Isten fia. ezen okra valo nézve hozta volna nékik elö. amit már mas alkalmatoságal meg mondotta volt nékik. hogy sokan azok közül a kik elsök voltak. utolsoká lésznek, és hogy sokan azok közül. a kik utolsok voltak, elsöké lésznek. hogy pediglen vélek jobban meg értethesse. ezt az igazságot. egy példa beszédet ada elejekben, mondván, hogy amenyeknek országa olyan. mint egy olyan ember, aki meg alkuván regel amunkásokal. a szöllöjiben küldé öket dolgozni, az után meg másokot is külde oda. kilentz orakor, délben, három orakor. és nap le mente elött egy orával, meg igérvén nékik a fizetést, estve pediglen amunkásokot esze hivatván. aleg utolsokon kezdé el a fizetést, hasonlo fizetést ada nékik. mint amelyet igért volt azoknak akikel meg alkudot volt regel. ezek pedig azt gondolták. hogy ök több fizetést fognak venni mint atöbbi. azért zugolodni is kezdének, hogy tsak az alku szerént fizetnének nékik, de a gazda, elejekben adá. hogy semmi igasságtalanságot vélek nem tselekeszik. mivel azt meg fizeti nékik a miben alkudot vélek, és hogy ö annyit adhat atöbbinek, a menyi néki tettzik. ugyan eszerént is, mondá az Isten fia, hogy az utolsok. elsöké lésznek, és az elsök utolsoká mert sokan vannak ahivatalosok, de kevesen aválasztottak. böveb magyarázatot. nem ada ennek a példa beszednek, a melyet a szent atyák az anyaszent egy házra magyarázák. a mely az Isten országa. és az a szöllö. a melyben hija az embereket, hogy ótt el nyerhesék. szentül valo életekel. azt a jutalmat. amelyet nékik igér, ajutalom pedig nem más, hanem önnön maga az Isten. némellyek világ kezdetekor mentenek abban a szölöben, mások. az idöknek közepette, a saeculumoknak. a végin fognak még mások abban menni. vannak olyanok. a kik jól kezdik még gyermekségekben. mások iffiu korokban. némellyek idöseb korokban. és vannak olyanok, akik halálok elött. valamivel térnek meg, mind azon által. az Istennek josága olyan nagy, hogy mindnyájan a menyekben bé mennek, és jutalmát veszik, meg térésektöl fogva. valo jó tselekedeteknek. de igen kel. figyelmezni ezekre a szokra. hogy sokan vannak ahivatalosok. de kevesen aválasztottak, azért. hogy mi tsak azal meg ne elégedgyünk. hogy az anyaszent egy 
 házban vagyunk. hanem még azon is erölködgyünk, szent péter tanitása szerént. hogy a jó tselekedetekel. bizonyosá tegyük. hivatalunkot, és választásunkot, és hogy meg érdemelhesük. azt az országot. a melyet meg igérték. a választataknak.


 Az alat, amég e szerént oktattya vala jésus a tanitványit. ajordánon tul. martha, és maria ezen két egy testvér atyafi., akikröl ide fellyeb mar beszélettünk. tudtára adák nekie abátyoknak lázárnak betegségit. meg izenvén neki ezen kevés szokal., uram akit szeretz beteg, a mint is hogy. az ur. igen szerette. ezt a három személyt. és amidön meg hallá ezt a hirt, mondá. az a betegség nem halálra valo. az tsak arra vagyon. hogy az Istennek ditsöségire legyen., és hogy az Istennek fia, azért ditsöitessék. ugyan azon helyben maradván még két napig. az után mondá atanitványinak, térjünk viszá judéában.. mivel bethánia. a lázár lako helye, judéában volt. mint egy három fertály mély földnire jérusálemtöl.

A tanitványok mondák neki, mester alig vagyon egy nehány napja. hogy a sidok meg akarának kövezni, és még is közikben akarsz viszá térni,? elejekben adá feleletével., hogy addig kelletnék végben vinni szolgálattyát, a még annak ideje volna, az után, mondá, hogy lázár. a mi barátunk aluszik. de el mégyek fel költeni ötet. a tanitványok. ezt betü szerént értvén. mondák néki, uram, ha aluszik meg gyógyul. de világosan meg mondá nékik. hogy lázár meg holt volna. és hogy örülne azon ö érettek, hogy az ö halálan jelen nem volt. azért hogy a tsuda tétel. a melyet fog tenni. meg erösittse és nevellye az ö hiteket. thamás, egy a tizen kettö közül látván hogy a mestere. tellyeségel viszá akarna térni judéában, mondá atöbinek. menyünk el mi is. halyunk meg véle együt

Jesus pedig bethániában négy napal érkezék az után. hogy lázárt el temették volt. oda pediglen sok sidok gyülekeztek vala, hogy vigasztalnák márthát, és máriát, martha meg tudván, hogy jesus tsak hamar oda érkeznék., a városon kivül eleiben mene. és mondá neki, uram, ha itt lettél volna, abatyám meg nem holt volna, de én azt tudom. hogy az. Isten néked meg adgya mind azt, valamit tölle fogsz. kérni. Jésus felelé néki, a te batyád fel támad, tudom uram mondá néki. hogy fel támad az utolso napon. jesus mondá neki, én vagyok a feltámadás, és az élet. a ki en bennem hiszen. ha szinte meg hal is. élni fog, és minden valaki éll. és én bennem hiszen, soha meg nem hall. hiszedé ezeket, hiszem uram. felelé martha, hogy te vagy a kristus. az élö Istennek fia. aki evilágra jöttél.

Ezeket mondván, el mene és el hivá mariát és tudtára adá titkon. hogy a mester ót volna. és ötet hivatná. maria nagy siettségel fel kelvén avároson kivül jésus eleiben mene. ugyan azon helyre. ahol mártha elöl találta volt,. asidok akik. máriával valának. amidön. fel kele hogy Jésus eleiben menyen. látván nagy siettségel valo ki menetelit aházbol, ök is fel kelvén utánna menének. gondolván. hogy talám mária abáttya temetö helyére ment volna siratni

Mihent maria. Jésus eleiben érkezék. a lábaihoz borula és mondá sirva, uram ha itt lettél volna. a bátyám meg nem holt volna., jésus látván ötet sirni, és a sidokot kik véle valának. meg busula magában. és magát fel háborittá. az az, hogy magában. akaratal valo szomoruságot és keserüséget inditot. külsö képen, ugyan azon jelekel, a melyek. az emberekben. akarattyok ellen valo haboruságot, és indulatot okoznak, az után kérdé hogy hová tették aholt testet. mondák néki. uram jere, és nézd meg, oda mene sirva, azt látván asidok, mondák, láttyátoké mint szerette. némellyek meg mondák, nem tehetet volnaé arrol. hogy meg ne halyon,? ha a vakon születetnek a látást meg adta, jésus nagy szomoruságot mutatván. a temetö helyre érkezék, a mely köböl faragot barlang lévén. az ajtaját. kövel zárták bé, jesus parantsolá. hogy vennék el azt a követ, arra mondá mártha, hogy talám már a test meg szagosodot. mivel már négy naptol fogvást tették oda, a kristus pedig felelé néki, nem mondottamé meg néked, hogy ha hisz, meg látod az Isten ditsöségit.? a követ hogy el vevék a koporsorol, jésus fel emelvén szemeit mondá ezeket, Atyám hálákot adok néked. hogy engemet meg halgattál, én azt tudom hogy mindenkor meg is halgatz engem, de ezt a jelen valo népért mondom, azért hogy hígyék el azt. hogy te küldöttél el engemet, ezeket el végezvén, fel szoval kiáltá. lázár gyere ki. a holt fel elevenedvén. fel kele. és ki mene. a kezei, és alábai meg lévén kötözve. a melyeket meg oldatá jésus. az tanitványival, sokan a sidok közül. kik márthához. és máriához jöttek vala, látván ezt a nagy tsudát. jésusban hivének


 Mind azon által valának meg olyanok., kik meg vivék mind ezeket a farisaeusoknak, ajésus halálos ellenséginek. akik is azonal. tanátsot tartának. az áldozo papokal, a kik is mondának. mit tselekeszünk mi, az az ember. sok tsudákot tészen, ha mi azt ugy hagyuk, mindenek hinni fognak benne, és a romaiak reánk jönek. és el pusztittyák városunkot, és nemzetünket. kaifás aki abban az esztendöben fö pap vala., mondá nékik, ti semmit nem tudtok adologhoz, és meg nem visgályátok., hogy hasznos egy embernek meg halni a népért, hogy az egész nemzetünk elne veszen, eszerént mutatá ki ez a nyomorult, ajésus ellen valo gyülölségit, de az Isten ezt az ö mondását. az egész emberi nemzetnek váltságára forditá. és meg tisztelé apapi rendet., ennek az áldozó papnak szemelyében. meg jövendölvén az ö szája által az üdvezitönek halálát., hogy meg válttsa nem tsak a sidokot, hanem még hogy esze gyüttse az Isten fiait. az anyaszent egy házában. azonban pedig a farisaeusok. és apapok. tsak arrol gondolkodának az után. hogy mitsoda modal ölethessék meg jésust. és meg parantsolák. hogy ha valaki tudgya hogy hol volna. adná tudtokra nékik, hogy had fogatassák meg. de mint hogy az ö orája még el nem jöt volt. és noha nem volt mesze töllök, de még egy kevés ideig elvoná magát elölök, nem mutatván meg magát közönségesen. de sött még a puszta mellé. egy ephrem nevü városban mene. a hol a tanitványival marada.


 A husvétnak innepe közel lévén. ugyan ebben az innepben is kelletet a kristusnak elvégezni az ö életének fel áldozattya által. ami üdveségünknek nagy munkáját., ezen okra valo nézve. a halálra készüle, és jérusálem felé vevé uttyát. nagy bátorságal, meg mutatván azal, hogy tellyeségel. el végezte volna magában. az emberekért valo halálát., samarián akarván által menni, valamely város mellé érkezék, ahol nem akarák ötet bé fogadni, mert észre vevék. hogy jérusalemben akarna menni az inepekre., igen nagy vetekedés volt az iránt a samaritánusok, és asidok közöt. hogy mitsoda helyen kelletnék imádni az Istent. a samaritánusok azt tartották, hogy a garisim hegyén. a sidok pedig. a jérusalemi templomban., a meg lehet. hogy azon város lakosi. azért nem fogadák bé jésust, mert nem hozájok, hanem másuvá akart menni az innepekre; a Zebedeus két fia. jakab, és jános. látván hogy mitsoda gyalázatosan bánnak mesterekel. mondák néki. uram akarodé. hogy parantsollyuk. a menyei tüznek. le szállani reájok. és hogy öket semmivé tégye? de az Isten fia meg akarván nékünk mutatni, hogy az ö valoságos tanitvánnyinak, felebaráti szeretöknek, és nem boszu álloknak kell lenni, hozájok fordulván. eszerént inté öket, nem tudgyátok még azt hogy ki lelkei vagytok, az embernek fia nem azért jött el, hogy az embereket el.  veszese, hanem hogy öket meg tarttsa, az után más kastélyban menének.


 A mely nagy bátorságot mutata az Isten fia. olyan nem vala az apostolinak szivében. söt még álmélkodásal, és rettegésel követik vala ötet. különösön vévén öket. mondá nékik, mi jérusálemben menyünk, a hol bé fog tellyesedni minda, valamit irtak aproféták az embernek fiárol, mivel a papi fejdelmeknek, és atörvény tudoknak. keziben adatik., a kik halálra fogják itélni, a pogányok. keziben adgyák ötet, hogy bestelenségel, és tsufságal. illesék, meg ostorozák, és fel feszittsék. és harmad napján fel. fog támadni, de atanitványok. ezeket meg nem foghaták. noha már harmadikszor jövendölte volna meg nékik a maga halálát. és az Évangyélium azt mondgya. hogy ennek abeszédnek értelme elöttök el volt rejtve. és hogy azt meg nem értették.


 Azon idöben. Salomé. a Zebedeus felesége, az ö két fiaival. jakabal. és jánosal. a Jesus lábaihoz borula. és imádá ötet. jésus pedig kérdé tölle hogy mit akarna, a ki is felelé. parantsollyad. hogy az én két fiam, ate országodban. egyik a te jóbb kezed felöl. a másika a te bal kezed felöl üllyenek. jésus nem felele az aszszonynak., hanem mondá a fiainak. akik okai valának. ezen kérésnek. nem tudgyátok mit kértek. meg ihattyatoké a pohárt, a melyet en meg iszom. avagy akereszttségel. melyel én meg keresztelkedem. meg keresztelkedhetteké.? apoharon. és akereszttségen. a halálát érté. azért is kérdé ezen két tanitványtol. hogy ha követhetiké ötet szenvedésiben? akik is felelék. hogy követhetik. jésus mondá nékik., hogy a pohárában. reszesülnek, de a mi az országában lévö elsö helyeket illeti, azok, tsak azoké lésznek, akiknek az attya fogja adni. mint ha azt akarta volna mondani a szent atyák magyarázattya szerént. azt ne gondollyátok. hogy én emberi tekintetböl. és indulatbol. adgyam valakinek országomot, a tsak azokot illeti. a kiknek az atyám rendelte, azt pedig azoknak rendelte, akik jó életekel, és szenvedésekel. meg érdemlik, viaskodgyatok tehat, és legyetek gyözedelmesek., és el veszitek ajutalmat. mely agyözedelmeseknek rendeltetett.

Ezen két apostolnak. nagyra vágyásokon, atöbb apostolok igen boszonkodának, akristus pedig üsmervén az ö sziveket., és meg akarván öket gyogyitani abbol a kevélységböl, a mely némelyeket közüllök nagyra vágyoká. és másokot irigyeké tenné, magához hivá öket, és elejekben adá. hogy nem kel nekik avilági fejdelmeket. és urakot követni, kik másokon akarnak uralkodni. hanem a ki közüllök elsö akar lenni. a szolgája légyen mindenikének, valamint az ember fia. aki nem azért jött el hogy szolgállyák, hanem hogy szolgállyon. és hogy halálával meg válttsa a lelkeket.


 Jésus követvén a maga uttyát. jérikoban érkezék. vala pedig ebben avárosban. egy gazdag Zakaeus nevü ember. aki is feje volt a publicánusoknak. ez igen ohajtotta látni Jésust, de a sok nép közöt nem láthatta. mert maga kis termetü volt. nagy siettségel. elöre mene. és az útt mellet, egy fige fára fel mene. hogy jobban meg láthassa. a mint is hogy jésus azon menvén el, és a szemeit fel emelvén. meg látá Zakaéust, akinek mondá. sies le szállani. mivel ma nálad lészen szállásom., a ki is mindgyárt le szálván. nagy örömel. fogadá házához, azonban pedig mások zugolodva mondák. egy bünös publicanushoz ment szállani. de jésus meg mutatá a publicanus szivének. tsudálatosan valo meg változásán. hogy ugy ment mint egy orvos a betegnek házához. hogy meg gyogyittsa, mivel zakaeus eleiben menvén. mondá. uram, joszágomnak felét a szegényeknek osztogatom. és ha valamiben meg kárositottam valakit. négy anyit adok helyében néki, jésus felelé néki. ma lett üdvesége ennek aháznak., és mondá az után. noha Zakaeust a sidok ugy tekintették. mint idegent. és pogányt, mind azon által, a hit által. ábrahám fiává let ugy valamint ökk.


 Mind azok, akik jelen valának, figyelmeteségel halgattyák vala Jesust, és mint hogy nem mesze volt jérusalemtöl, a sidok azt gondolák. hogy a messiásnak ditsöségel valo uralkodása. olyan formában amint ök magokban gondolták lenni. tsak rövid idö alat ki fog tettzeni, gondolván talám azt is. hogy ugyan azon uttyában, és a husvétti innepek alkalmatoságával, akarna az Isten fia királyi székiben ülni. és fel állitani azt az országot a melyröl anyiszor tett volna emlékezetet. jésus pedig üsmervén. gondolattyokot, ezen példa beszédel, helyteleneké tévé. Egy hatalmas nemes ember mesze földre akarván menni. hogy ótt országot nyerjen magának. elé hivatá szolgait., és mindenikének egy aránsu számu pénzt ada. hogy azal kereskedgyenek a még viszá térne, a hazája béliek pedig gyülölvén ötet, utánna küldének. és meg izenék néki. hogy nem akarnák ötet kirátyoknak üsmérni. idövel viszá térvén. számot kére szolgaitol. apénzröl melyet kezekben adot volt., vala egy közöttök, a ki tiz anyit nyert. meg más a ki ött anyit, az elsönek jutalomul. tiz várost ada hatalma alá, a másodikának ötött, találkozék meg olyan közöttök aki el rejtette volt a pénzit. és nem adta volt a kereskedésre., mondván. hogy tartot az ura keménységétöl. azért nem mérte szerentséltetni apénzit, de az ura nem hagyá jová tselekedetit., el vevé tölle pénzit, és annak adá a melyik leg többet nyert volt, a mi pedig azokot illeti, akik nem akarák királyoknak üsmérni, azokot mind maga elött meg öleté. ennek apélda beszédnek magyarázattyát nem láttyuk az Évangyéliumban. de mint hogy tudgyuk mi okra valo nézve. mondá jesus. ezt a példa beszédet, ugy tettzik. hogy természet szerént. el mondhattyuk hogy ö az a király akiröl beszél., ö amenyekben fel ment, és ditsöségel. fóg el jöni. hogy meg itéllye. az eleveneket és a holtakot, ö az embereknek kegyelmit el osztogattya. hogy azal. jól élvén, azt meg szaporittsák a midön el fog jöni, három féle személyeket talál, némelyek akik jól éltek avett kegyelemel., és ezeknek még nagyobakot ád, mások. akik azal nem éltenek, és azoktol. el veszi a mit nékik adot volt. és végtire meg olyanok. akik ellene fel tamadtanak. és parantsolatinak nem akartak engedelmeskedni, illyenek a hitetlenek. és az Istentelenek. de föképen a sidok. kik maga népe lévén. mind azon által. ök támadának az anyaszent egy házának fel állitása ellen., és azért is büntette meg öket.


 Jésus ki menvén jérikóból nagy sereg követé ötet, egy timaéus névü vak. az útt széllyin ülvén. alamisnát kért az utozoktól, halván pedig hogy sokaság menne ótt el, kérdezkedni kezdék, mondák néki hogy Jesus menne ótt el, ö mindgyárt egy más társával együt. kiáltani kezdé. jésus dávidnak fia könyörüly rajtam. azok pedig a kik Jesusal valának. keményen kezdék inteni hogy halgatna., de ö még annál inkáb kezdé kiáltani. ugy hasonlo képen atársa is. Dávid fia könyörüly rajtam. jésus meg álván, parantsolá hogy eleiben hinák., és mindgyárt némellyek kezdék a vaknak mondani. légy jó reménségben. kely fel. tégedet hiv. avak. levetvén köpenyegét., fel kele. és atársával jésus eleiben mene., aki is kérdé töllök mit akartok, hogy tselekedgyem érettetek? uram, mondák neki avakok, tselekedgyed had lássunk. jésus meg könyörülvén rajtok. meg illeté az ö szemeket, és azonal aszemek meg világositaték, és követni kezdék ötet. ditsöitvén az Istent a népel együt. a ki jelen volt ezen atsudán.


 Jésus pedig közelgetvén Jérusalemhez, az innepek elött hat napal. bethaniában érkezék, a hol fel támasztotta vala lázárt, ót vatsorát készitének néki apoklos simon házánál, mártha az asztalnál szolgált. lázár pedig az asztalnál ült, a midön vatsorálnának. mária. oda menvén. alabástrombol valo edényböl. drága spikinárd olajat önte a jésus lábaira., az után hajával meg. törölgeté. és el törvén az edényt, a fejére hinté. és annak adrága kenetnek az illattya aházat bé tölté, erre az apostolok, de fö képen judás iskáriotes, igen kezdének zugolodni, ez az utolso kezdé mondani. hogy el adhatták volna azt a kenetet három száz pénzen., (ugy mint hatvan négy forinton:) és azt a pénzt a szegényeknek osztogatni. ezeket, az évangyélium szerént, nem azért mondá hogy a szegényekel gondolt volna. hanem azért mert lópó volt., és mint hogy nála álot apénz amelyet a kristus szükségire. és a szegényeknek adtanak. örömest a kezihez akarta volna venni akenetnek az árrát, hogy abbol félre tegyen el magának, De jesus párttyát fogá mariának. és mondá azoknak akik zugolodának ellene., hogy igen jót tselekedet volna. mivel. még elöre. az ö temetésire kente volna meg testét. a mi pedig a szegényeket illeti, szegényeket mindenkor találnak, akiket meg segithetik. de ö maga nem lészen mindenkoron ö vélek. hogy hozája valo köteleségeket. és szereteteket. hozája meg mutathassák., a mária tselekedete. pedig meg tudodik mindenüt, valahol az Évangyélium fog prédikaltatni, azonban pedig ajésus bethániában valo érkezésit meg tudák jérusalemben. és sokan a sidok közül oda menének hogy láthatnák ötet, és lázárt akit fel támasztot volt. apapi fejedelmek pedig el végezték vala. hogy meg ölesék lázárt, mivel azö fel támadásáért, sokan hisznek vala az Isten fiában.


NEGYEDIK KÖNYV.
Hogy mit tselekedet jésus. jérusálemben, gyözedelmesen 
bé menetelétöl fogvást menyben meneteléig. 


 Más nap Jésus bethániából meg indula, és a midön közel lett volna betfágé kastélyához. mely az olaj fák hegye mellet vagyon mint egy hat száz lépésnire jérusálemtöl,. mondá két tanitványinak, menyetek akastélyban mely elötetek vagyon. ót fogtok találni egy meg kötöt szamarat, vemhével együt, ódgyátok meg azt, és hozátok el nékem, és ha a szamárnak gazdája azt fogja tölletek kérdeni. hogy mit akartok véle, mondgyátok hogy az urnak szüksége vagyon reá, és nem fogja ellenzeni, atanitványok engedelmeskedvén parantsolattyának, ugy találák adolgot amint meg mondotta vala nékik. és hozája vivék a szamarat. vemhével együt, azonban pedig anép mely az innepre gyülekezet vala jérusalemben. és a mely meg tudta volt. a lázár fel támadását. ajelen lévö bizonyságoktol., hogy meg hallá hogy jésus is abban anagy városban érkeznék. pálma fa agakot tördele, és nagy seregel eleiben mene. kiáltván hosánna, az az, üdveség és ditsöség. Áldot légyen az Izraelnek királya. aki az ur nevében jö, atanitványok a szamára teritvén ruhájokot, jésus reája üle., és illyen gyözedelmesen mene bé avárosban. hogy 
 bé tellyesittené a Zakariás jövendölésit. ne fély sionak leánya. ihon jő ate királyod hozád szeliden. ülvén a szamárnak vemhén. a sok számtalan népis az utra teritti vala ruhájokot, és meg sokan. agakot hánynak vala az uttra, a midön már közelitene avároshoz. atanitványok látván mestereknek ditsöséges voltát. nagy örömökben fel szoval kezdék az Istent ditsérni. mondván. áldot légyen akirály. aki az urnak nevében jö, békeség. és ditsöség amagoságban. az egész nép, mind az, aki jésus elött ment, mind a ki kisérte. hasonlo kiáltásal volt., és mindenek tsak azt kiáltották. hosánna. ditsöség a David fiának., légyen áldot az, aki az urnak nevében jött el. áldot ami atyánknak dávidnak el jött országa. hosánna amagoságban.


 A farisaeusok. mérgelödés nélkül nem nézheték azt. hogy oly nagy tiszteletet adnának egy olyan embernek akinek ök halálát keresik, és kezdék magok közöt mondani. mit nyertünk vele, ihon mindenek utánna futnak. de sött még vala olyan közüllök. a ki a sereg közöt lévén,. és nem titkolhatván el irigységel valo haragját. mondá. mester mondgyad hogy halgassanak atanidványid. jésus pedig az illyen irigyeket kénszeritté a halgatásra feleletivel, mondván. ha az ö tanitvanyi halgatnak. akövek kiáltozni fognak. végtire a város mellé érkezének, és jésus arra a nyomorult városra vetvén szemeit., amelynek elöre látá vétkit és veszedelmit., és rajta valo nagy szánakodásábol, sok köny hullatásokot ejte érette, és szomoruságaban. fel kiáltá oh ! ha meg üsmérted volna. leg aláb ezen a napon. mely néked adatot. azt, aki néked békeséget adhatot volna. ! de mind ezek el vannak rejtve elötted. és eljö az idö a melyben. ate ellenségid környül vésznek téged árkokal. környül fognak teged, és meg szorongatnak minden felöl ate köfalaidot földig le ronttyák, ate fiaidot mind le vágják. és el szélyesztik. és te benned nem hagynak. követ a köven, mert meg nem üsmérted az idöt amelyben az Isten meg látogatot. ezel meg mutatá, hogy a jérusálem el romlásáért valo keserüsége nagyob volt az örömnél amelyel látta hogy a nép fogadgya. örömel. amidön bé mene a sok nép közöt, az egész városban nagy zudulás vala. és ki ki kérdé egyik a másikátol. kitsoda ez? a nép mondá mindennek, hogy a Jésus volna, agaliléában valo názarethi proféta.


 A sidokon kivül, kik jérusalemben gyülekeztek vala ahusvéti innepre, valának még pogányok is. kik az Istent imádni mentenek volt oda az innepre. némellyek ezek közül. kivánták volna látni Jésust erre valo nézve. meg jelenték szándékjokot az apostolnak philepnek, aki is tudtára adá Andrásnak. és mind ketten. azt meg jelenték amestereknek. jésus pedíg ahoz készülvén, hogy meg érdemelye. halála által. apogányoknak válttságát. ugy, valamint a sidoknak. felelé ezen két apostolnak. hogy immár az orája el érkezet amelyben meg ditsöitesék. és valamint hogy a buza mag ugy hoz gyümölcsöt ha a földben vetik, és ha meg hal, ugy az ö halálának magja. böv aratásra lészen. a hivek., kik halálának  gyümölcsei lésznek., ö reája valo nézve. meg fogják utálni élettyeket. ezen avilágon hogy azt meg tarthassák. az örökös életre. és hogy a szolgálat, amelyel. követik mindenüt ahová mégyen. meg jutalmaztatik az örök ditsöségel. az után azö vigasztalásokra a haláltol valo irtozást akaratal fel indittá magában és mondá. az én lelkem fel háborodot. és mit mondgyak. Atyám szabadits meg mostanában. de azért jöttem ez orára, Atyám ditsoisd meg nevedet.

Azonal szozat hallaték az égböl mondván. meg is ditsöitettem. meg is ditsöitem, a kik jelen valának mondák. hogy a menydörgés volna, némellyek meg mondák, hogy az angyal beszéllene véle, de jesus mondá nékik, ez a szozat nem én érettem vagyon, hanem ti érettetek., hogy pediglen meg mutassa. mitsoda hasznot fog munkálodni. a kereszten valo halála. mondá. most itéltetik meg avilág. és most vettetik ki a világ fejdelme. (ugy mint az ördög). és a midön engemet fel fognak emelni a földtöl. mindeneket magamhoz vonszok. a sidok kérdék tölle. hogy lehesen a, hogy az ember fiának meg kellesék halni, holot az irás azt mondgya, hogy a kristusnak. örökösön meg kel maradni. és hogy kitsoda az az ember fia? felelé jésus nékik, mint hogy még egy kevés ideig a világoság vélek volna, járjanak abban a vilagoságban. és abban higyenek. az az, hogy higyenek ö benne., a még vélek volna.


 Ezen beszédi után el rejté magát. amelyek. az ö sziveket inkáb meg nem haták. valamint a tsuda tételek a melyeket tett volt elöttök, avakság meg környékezte volt az ö elméjeket., a mely Isaiás jövendölése szerént, nem engedte meg nékik hogy azt lássák, amit láttanak, és az ö szivek. oly igen kemény volt, hogy nem szenvedhette az orvoságot melyet nekik akartak adni, azt nem kel gondolni hogy a fö renden lévö sidok közül akristusban nem hittenek volna, hanem hogy nem mértenek vallást tenni rolla a farisaéusoktol., a kik az ö tanitványit. ki üzték a synagogákbol. ez igy lévén, azö félékenységek tsak attol volt, hogy inkáb szerették, az emberek ditsöségeket, mint sem az Istenét., tsak hejában kiálttya vala tehát jésus. az illyen féle személyeknek. hogy aki ö benne. hiszen, abban hiszen, aki ötet küldötte, hogy ö volna avilágra jött világoság. hogy kivenné a setéttségböl mind azokot, kik ö benne hinének, ha szinte azért jött volnais avilágra. hogy üdvezittsen. és nem azért. hogy itéllyen. mind azon által azok akik meg vetik az ö igéjit, meg itéltetnek az utolso napon azon ige szerént, mert ö magátol semmit nem mondot, és tsak azt tanitotta, a mit azö attya parantsolt hogy tanittsa.


 Mind ezeket lehet hogy a templomban mondá. mivel azt olvasuk szent márknál. hogy oda ment, és hogy estve viszá tére bethaniában. a tanitványival. másnap pedig regel visza tére jérusalemben., és éhséget érezvén magában, egy fige fa mellé mene mely az uthoz közel vala. hogy figét szedgyen. de mint hogy nem vala ideje a figenek. azon tsak levelet talála, erre valo nézve, meg átkozá a fige fát, mondván. hogy soha többé rajtad gyümölcs ne teremjen. és afa, azonal. el szárada, az átok nem azért volt, mondgyák a szent atyák, hogy vetkes lett volna. azért. mert nem hozot gyümölcsöt idején kivül. hanem hogy akristus meg akará mutatni az embereknek. arrol a fige fárol, hogy hasonlo képen keresi bennek ajó tselekedeteket, és hogy soha sem kel nékik gyümölcs nélkül leni, az ö gyümölcstelenségekért valo büntetés a lesz, hogy el hagyatasanak ugyan azon gyümölcstelenségre. ugy anyira, hogy nem követvén ajót a melyet követthették volna. ne követhessék többé azt a jót. a melyet tartoznának követni,


 Jésus jérusalemben érkezvén. atemplomban mene, ahol el nem szenvedheté. hogy abol a szent helyböl vásáros helyt tsinályanak, azért, ki is hajtá mind azokot akik árulnak, vagy vesznek vala., fel forditá a pénz váltok asztalit. és agalamb arusok székeit. és meg nem engedé. hogy valamely portékákot, által vigyenek a templomon. és hogy meg mutassa hogy miért tselekedné azt, mondá nékik. nintsené a meg irva, hogy az én házamot. minden nemzetek., imádság házának fogják nevezni, mind azon által ti azt a tolvajok barlangjává tettétek, az után. sok vakok, és bénnak menének eleiben. akiket mind meg gyogyittá.

A nép nagy tsudálkozásal nézé mind ezeket. de a papok, az irás tudok., és a fö renden lévö sidok. meg átalkodo szándékban valának ötet el veszteni, és arra olyan alkalmatoságot keresnek vala, hogy ne kellesék tartaniok anéptöl., a tsuda tételei, és a gyermekek kiáltási, kik a templomban kiálttyák vala. hozánna, ditsöség a dávid fiának, ezekért ök igen boszonkodának. nem is türheték hogy azt ki nemutassák. kérdvén tölle, hogy ha hallanáé hogy a gyermekek mit kiáltanak,? ö pedig gyalázattyokra meg mutatá nékik, hogy a mit ök oly igen 
 ellenzenének. a bé tellyesedésére volna az irásnak. mivel nem olvastátoké azt valaha a soltárokban. hogy a leg nagyob ditséretet. a kisdedek, és a tsetsemö szájokbol vetted.

Estve felé jérusalemböl kimene, és más nap regel viszá tére, az apostolok pedig tsudálkozásal nézik vala. a meg átkozot fige fát hogy egészen ki száradot volna. és péter mutatni kezdé néki. mondván. mester látodé hogy a fa a melyet meg átkoztál. egészen el száradot. ezen alkalmatoságal meg mutatá nékik, hogy mitsoda ereje vagyon az hitnek, és az imádságnak. mivel mondá nékik. hogy ha erös hitek volna az Istenben. nem tsak egy fige fával tselekedhetnék azt. de a hegyeket is helyekböl ki mozdithatnák, és hogy valamit kérnek az imádságokban. azt meg nyerik. tsak elsöben azon legyenek, hogy meg botsásák. az ellenek tett vétket. mivel a nélkül, az Isten sem botsáttya meg azö vétkeket.


 A templomban hogy bé mene. a népet kezdé oktatni. és annak hirdetni az évangyéliumot; azonban apapok, az irástudok, és aváros tisztei, oda érkezvén, azt kérdék tölle. hogy ki adot volna neki arra szabadságot hogy azt tselekedgye a mit tselekeszik.? mondá nékik jésus, énnekem is egy dolgot kel tölletek kerdenem. ha arra meg feleltek. én is meg felelek ati kérdéstekre. mondgyátok meg nékem hogy honnét valo volt ajános kereszttsége, menybölé, vagy az emberektöl. az az, ha Isteni rendelés volté, vagy emberi? ezen a kérdésen igen meg ütközének, mivel azt nem merék felelni hogy menyei lett volna, tartván attol hogy akristus azt ne kérdgye töllök.. hát miért nem hittetek néki, azt sem merék mondani hogy az a kereszttség emberi rendelés let volna, mivel anép, valoságos profétának tartván jánost. tartának attol. hogy meg ne köveze öket. erre valo nézve jobban szereték tsak azt felelni hogy nem tudgyák honnét valo volt. jésus is felelé nékik. én sem mondom meg tehát. hogy mitsoda hatalomal tselekeszem ezeket.

Azután egy nehány példa beszédeket monda azoknak a két szinüeknek, hogy meg mutassa nékik, mitsoda büntetést érdemlene. az ö igasságtalan gyülölségek. a melyel vannak hozája, és azö meg átalkodások, a melyel. meg vetik azigazságot, melyet nékik hirdet, az elsö példa beszédet egy olyan emberöl hozá elé. akinek két fia lévén, meg parantsolá nékik, hogy 
 mennének a szölöjiben dolgozni, az elsö felelé neki. hogy nem akarna oda menni, de magában szálván. meg báná mondását. és el mene dolgozni, amásodik pedig meg igéré hogy el menne, de el nem mene, jésus pedig kérdé a papoktol. és az irás tudoktol. hogy melyike a kettö közül. vitte volna végben. az attya parantsolattyát, akik is felelék hogy az elsö, jésus meg mutatá nekik, hogy az elsö jelenté apublikánusokot, és a bünösököt, kik penitentziát tartottanak a jános predikálása szerént, ök pediglen. mint hogy nem hittenek annak a szent elöljáronak, aki az igasságnak uttyában jött volt el hozájok, meg elöztetnek amenyeknek országában, azon rosz életü aszonyoktol., akiknek nem akarták követni meg téréseket.


 A második példa beszéd egy olyan emberöl volt, akinek mesze utra kelletvén menni, bérben adá a szöllöjét, és a midön a szüretnek ideje lett volna. el küldé a szolgait hogy fel vennek a szöllö mivesektöl. a mivel tartoznának. de ezek meg verék öket, és semmit nem adának nekik, másodszor meg több szolgait küldé hozájok, a kiket meg sebesitték és némelyeket. meg is ölének bennek, a gazda látván ezeket, gondolá hogy ha azegyetlen. egy szerelmes fiát küldené hozájok, talám tisztelettel lennének hozája, de mind más képen fordula adolog. mivel a szölö mivesek meg látván ötet. mondák egy más közöt, ihon vagyon az örökös, ölyük meg ötet, és miénk lesz az öröksége. meg fogák tehát ötet. ki veték aszöllöböl. és meg ölék. mit gondoltok tehát, kérdé Jésus töllök. hogy mint fog bánni a szölö ura. azokal. a mivesekel. a midön el fog jöni? némellyek felelék néki, hogy el fogja veszteni azokot a hamisakot., és olyanoknak adgya bérben a szöllöjét, a kik jobban meg fizetnek néki. jésus helyben hagyá ezt a feleletet. és mondá, hogy eszerént fognak vélek bánni. némellyek pedig észre vévén. hogy öket tekintené eza példa beszéd, mondák. néki. az Isten ne engedgye hogy ez igy legyen. az után Jésus reájok vetvén szemeit. mondá nékik, a kö, a melyet az épittök meg vetettek. az urnak, tsudálatosan valo hatalmábol. a szegeletnek. fejévé lett. hogy pediglen reájok szabja az egész példa beszédet. mondá nékik, mondom néktek az okáért, hogy az Istennek országa el vétetik ti tölletek. és olyan népnek adatik. aki annak gyümölcsét hoza, evaloságal. meg lett, mivel. a sidok., a kiknek a kristus adta volt szöllöjét, az az, törvényét, és anyaszent egy házát, és akik nem hogy jól éltek volna ezel anagy kegyelemel. de söt még meg ölték a profétákot, kik öket jora intették. és fel feszitették. az Istennek egy kedves fiát. azért már mostanában nem az ur népe, és az anyaszent egy ház. olyan pogányokból állitatot fel, akik annak elötte nem üsmerték az Istent minékünk kel tehát mostanában tanulnunk. azoknak nyomoruságokrol. a kiknek helyekben oltattunk. hozván bövséges gyümöltsöt, az az, hogy hiven járjunk mind abban. amit az Isten kiván mi töllünk. a papok, és atörvény tudok, jól észre vévék, hogy Jésus felölök beszéllene, igen nagy kivánságok is volt. hogy akor mindgyárt meg fogassák. de anéptöl tartának., és nagy szégyen valásal. kelleték nékik meg más példa beszédet hallani, a mely öket tekintette.


 Egy király menyegzöt hirdetvén a fiának, el küldé a szolgait, hogy hinák el a hivatalosokot, de mint hogy ezek nem akarának oda menni, más szolgákot külde utánnok, hogy sietessék öket, és adgyák nékik tudtokra, hogy minden készen volna. de ök ezel nem gondolván, némelyek közülök a majorjokban menének, némelyek a kereskedésre, és némelyek meg fogák a szolgákot, gyalázatosan bánának vélek, és meg is ölék., a király hogy meg hallotta volna ezeket, meg haraguvék, és hadat külde ellenek. hogy meg ölnék öket, és városokot fel égetnék. azoknak pedig helyében, a menyegzöre hivatá mind azokot, a kiket az uttzákon találának. az után a menyegzös házban mene. hogy lássa mind azokot. kik az asztalnál ülnének, és egy embert látván atöbbi közöt. akinek nem vala menyegzöi ruhája, kérdé tölle hogy mért volna oda meni menyegzöi ruha nélkül, és meg köttetvén néki kezeit, és lábait. a setéttségre vetteté ötet, ahol tsak sirás. és fogaknak tsikorgatása lészen. jésus el végezvén ezt a példa beszédet mondá, sokan vannak a hivatalosok, de kevesen aválasztottak., azt könyü meg látni, hogy a sidokot, leg elöbször hitták volt, a király fia menyegzöjére. azaz, amenyeknek országára. a melyet akristus maga hirdette nékik, de ök meg vetették beszédit, és meg ölették ötet, az Isten hogy meg büntesse vétkeket, el pusztitatta országokot. és helyetek a pogányokot hitta anyaszent egy házában, akik ötet nem üsmerték., immár tsak azt kel meg látnunk, havagyoné menyegzöi ruhánk., tudni illik. Isteni szeretetünk. a melyet jelenti a fejér ruha, melyet adnak akereszttségkor, mivel ha nem volna, azon kel. igyekeznünk. hogy arra szert tehessünk. minek elötte a király el jöjjön meg visgálni kemény igasságal. mind azokot, akik az anyaszent egy házban vannak, hogy a pokolnak setéttségire vesse azokot, akik, azt gondollyák. hogy a nekik elegendö ha hivatalosok, és akik nem igyekeznek azon, hogy meg érdemelhesék jó élettyekel. a választottaknak meg igért jutalmat.


 A farisaéusoknak szintén anyi részek lévén ezekben apélda beszédekben. valamint másoknak, onnét el menének, fel tévén magokban. hogy el veszesék. azt, aki öket anyira meg szégyenittette, erre valo nézve, azt gondolák, hogy arra jóbb mód nem volna, mint ha meg foghatnák beszédiben. eszerént akarák végben vinni., jésushoz kűldének tehát. némelyeket atanitványok közül., akik olyan két szinuek valának valamint a mesterek, a hérodiánusokal együt ezek hihetö ahérodes tiszttyei valának, ezeket pedig azert küldék hozája, hogy valamit olyat. mondatassanak véle, a melyért a birák. keziben adhassák. ezek atsalárd követek hozája menvén, ezeket mondák néki. mester, tudgyuk hogy igaz vagy, és hogy minden személy válogatás nélkül az Isten utát tanitod igazságal., mond meg nékünk ez iránt valo gondolatodot, hogy ha szabadé nékünk adot fizetni a CSászárnak.? könyü ebböl meg látni, hogy az ö szándékok avolt. hogy a népel meg gyülöltessék. ha azt feleli hogy kel adot fizetni. mivel. a nép nehezen szenvedte a romaiak uralkodását, hogy ha pedig azt feleli hogy nem kel fizetni, akor ugy vádollyák bé, mint olyat. a ki a CSaszár ellen támadot. de jésus üsmervén az ö álnokságokot., mondá nékik. mutassatok nékem egy olyan pénzt. a mellyel az adot fizetik., a midön keziben volna a pénz, kérdé töllök, ki képe volna azon apénzen, mondák néki hogy a Császáré, adgyátok meg tehát. felelé nékik. a mi acsászáré, és az Istennek, ami az Istené. ezekre. nem hogy valamit felelhettenek volna. de söt még tsudálkozának rajta, és el menének szégyen vallásal.


 A midön ezek el hagyták volna, a sadducéusok járulának hozája, ugy mint olyan sidok. akik nem hitték a fel támadást, és kérdést tevének néki. a mojses törvényének. parantsolattyárol, a mely azt hagya., hogy a meg holtnak. az attya fia vegye el az özvegyét, ha gyermeket nem hagyot maga után. a sadduceusok azt gondolák ki, hogy ilyen formában. egy aszonyt hét atyafi vette volna el, de mind ahét meg halván. gyermeket nem hagyot maga után, azt kérdék tehát tölle. hogy a fel támadás után. melyike lenne. ahét közül az ö férje. azt felelé nékik, hogy nem értenék az irásoknak értelmét, se az Istennek hatalmát. mivel a házaság amely mostanában szükséges. hogy ahalando embereknek gyermekek lévén. azokot hagyhasák magok után. a más világon anem lészen szükséges, mivel ót nem lészen halál. és ót mindenek hasonlok lésznek az angyalokhoz, anyiban. hogy mindenek halhatatlanok lésznek. meg mutatá az után nékik az irásokbol., hogy az Isten elött ahalottak életben vannak, mivel még fel fogja támasztani öket, ez igy lévén, igen nagy tévelygésben volnának. az iránt. hogy a fel támadást tagadgyák, egy törveny tudo doktor. meg vallá hogy jól felelt volna. és azegész nép tsudálkozék az ö tudományán.


 Egy más irás tudo doktor. aki is farisaéus vala, látván. hogy miképen meg némitotta volna a sadduceusokot feleletével. hozája közelgete. és kisértésnek okáért, az kérdé tölle, hogy melyik volna, atörvényben. aleg elsöbb, és aleg nagyob parantsolat. azt felelé néki. hogy evolna. szeresed ate uradot Istenedet. tellyes szivedbol. telyes lelkedböl. telyes elmédböl, és minden erödböl. az után hozája tévé, hogy az második parantsolat hasonlo volna az elsöhöz, ugy mint. szeresed felebarátodot. mint önnön magadot. és hogy az egész törvény, és a proféták ebben akét parantsolatban foglaltatnak. a farisaeus igen ditséré ajesus feleletét. és meg vallá. hogy igen jol tselekeszi nagyobra betsülni mindeneknél. egy olyan szeretetet, a mely sokal nagyob az áldozatoknál; az Isten fia is meg ditséré ennek a doktornak okoságát. és mondá hogy nem volna mesze, az Isten országátol.

Senki ezután nem mére kérdést tenni jésustól. de ö maga tett a farisaéusoknak, és együt látván öket atemplomban. kérdé töllök, mit mondotok a kristusrol., és mit gondoltok, hogy ki fia légyen a ? felelék neki hogy a Dávid fia volna, de ö a soltárbol. ezeket mondá nékik, az ur 
 mondá az én uramnak, üly az én jobomra. hogy lehet tehát a david fia. kérdé töllök. mivel maga Dávid. a szent lélek sugarlásábol. maga urának nevezi. erre a kérdésre ök meg nem felelhetének, mivel nem akarván. Istennek üsmérni akristust, azt nem tudták, hogy ugy mint Isten. ura volt annak, a kinek fia volt ugy mint ember.


 Azután anéphez. de fö képen. a tanitványihoz forditá beszédit, és tudtokra adá. hogy tisztellyék. és kövessék az igazságokot. a melyekre a doktorok. és a farisaeusok tanittyák öket, mivel a mojses székiben ülvén, vagyon hatalmok atanitásra, de arra vigyázanak, hogy ne kövessék öket tselekedetekben., kárhoztatá ezeknek a kevélyeknek. két szinüségeket., akik olyat parantsolnak. a melyet magok nem akarják tselekedni, a kik a tiszteletet, és az elsö helyeket magoknak tulajdonittyák, akik hoszu imádságokal. meg szegényittik az özvegyeket, meg hagyá atanitványinak., hogy ne kivánnyák mestereknek hivatatni, hanem azt üsmerjék meg magokban, hogy mindnyájan atyafiak lévén. egy attyok vagyon az Istenben, és egy mesterek, a kristusban. az után ismét elejekben adá ezeket a szavait. a ki leg nagyob közöttetek, a szolgája lészen atöbinek, mivel aki fel. emelkedik. meg aláztatik, és aki magát meg aláza. fel emeltetik.


 jesus pedig a kintses láda által elleniben ülvén, arra vigyaza, hogy a nép mint hánná abban apénzt. látván hogy egy szegény özvegy aszony abban két fillért vetne. szolittá atanitványit, a kiknek mondá. hogy az a szegény aszony többet adot volna atöbinél, mivel. agazdagok. abövölködésekböl adtanak. de az a szegény. a szükölködéséböl adot. oda adván a mie volt.


 A midön ki ment volna a templombol. hogy bethániában viszá térjén, a tanitványok., atemplomnak nagyságán., és szépségén. kezdének egy más közöt beszélgetni. és hogy mitsoda sok kints volna abban, meg is akarák álitani mestereket. hogy meg mutassák néki mit tsudálnának, és egyik közüllök mondá néki, mester nézed. hogy mitsoda kövek és mitsoda épületek azok. de ö mondá nékik, hogy el jö az az idö, amelyben az a nagy epület anyira le rontatik, hogy egy kö. a másikán meg nem marad. a midön az olaj fák hegyére érkezének. jesus ótt le üle a templom ellenében, és négyen az apostoli közül, ugy mint, péter, jakab, jános, és andrás., arra kérék hogy mondaná meg nékik mikoron lenne a templomnak el romlása, a világnak vége, az ö ditsöségesen valo el jövetele. és hogy mitsoda jelek elözik meg mind ezeket. ? jésus meg magyarázá mind ezeket nékik, vigyázatok arra. mondá nekik, hogy az olyan álnokok meg ne tsallyanak titeket, akik amessiásnak. a nevét veszik magokra., se azon meg ne ijedgyetek. ha hadakozásokot. támadásokot;. éhségeket. és más rettentö jeleket láttok, amelyek tsak jelei. és kezdeti lésznek, azoknak az irtoztato nyomoruságoknak. a melyeknek meg kelletik lenni. meg jövendölé nékik. hogy mind ezek elött. üldözni fogják öket, a birak eleiben viszik. a synagogákban meg veretetnek. az attyok fiaitol el árultatnak, mindenek gyülölni fogják öket ö érette, és hogy meg is ölnek sokat közüllök., de ezek után meg is vigasztalá öket. azt igérvén nekik. hogy a bölcseségnek, a melyet ád nékik, hogy a biráknak felellyenek. az ö ellenségi ellene nem álhatnak. hogy lelkeket, mind birni fogják. mind meg szabadittyák békeséges türésekel. hogy ha szinte dühöségel. üldözni fogják is öket, de a fejekröl egy haj szál le nem esik., és hogy az ö Évangyeliuma az egész világon fog prédikáltatni, végtire elejekben adá. hogy hamis proféták fognak támadni, akik sokakot meg tsalnak, az üldöztetések más sokakot meg ejtenek, nevekedni láttyák a hamiságot, és meg hülni aszeretetet. de azok üdvezülni fognak, akik álhatatosan végig meg maradnak. Minek utánna meg mondotta volna az apostolinak. hogy mitsoda állapotban lésznek ö magok, azt is elejekben adá, hogy mi történnék jérusálem városával, és az egész sidó népel. meg mondá tehát nékik., hogy a midön meg láttyák hogy a várost körül veszik, és atemplomot meg ferteztetik sok otsmányságokal., akoron bizonyosnak tarttsák. tsak hamarvalo el pusztulását. ki ki tsak arol gondolkodgyék. hogy el szaladhason. hogy a közönségesen valo nyomoruságban ne esék. akoron lészen, az Istennek. a sidokon valo boszu állásának ideje, meg fogják látni, hogy apogányok, lábok alá tapodgyák avárosokot, akik kardra hánnyák öket, vagy rabságra vitetnek anemzetek közi, akik végtire meg terheltetnek, mind azokal a nyomoruságokal, amelyekel fenyegette Isten öket a szent irásokban, és olyan inségekben esnek, a melyekhez nem volt, nem is lesz hasonló; mindezek bé tellyesedének, tsak kevés idö után. szintén olyan formában valamint itt meg jövendölé az Isten fia. az apostolinak, a mint hogy. jérusálem bé töltvén vétkeinek mértékit. akristus halálával, negyven esztendö mulva a romaiak meg vevék igen nagy nehezen, és azon hadakozás alat, egy nehány országokban. több veszet el, tizen három száz ezer sidonál, jérusálem városát, amég meg vették, tizen egy száz ezeren holtak meg benne.


 A kristus. meg felelvén. az apostolok. elsö kérdésekre, a más kettöre is meg felele. a mely az ö ditsöségesen valo el jövetelét tekinté, és a világ végit, meg mondá nékik, hogy azö másodszori el jövetele. hasonlo lenne. a villámláshoz. a mely egy szers mind fel tettzik. és el mulik nap keletröl. nap nyugotra, az az, hogy az egész világ meg fogja ötet látni és üsmérni, és nem titkon jö el. valamint azt sok hamisak akarnák el hitetni, akik is azt fogják mondani, a kristus itt, vagyon, akristus amot vagyon, de sött még hamis kristusok is fognak támadni., akik olyan tsudákot fognak tenni, hogy meg tsalnák ha lehetne. a választattakot is, de ezek a szent lelkek által meg tudgyák külömböztetni avaloságos messiást ahamistol, és melléje fognak gyülekezni, valamint a sasok gyülekeznek aholt testek mellé., hogy pediglen az ö eljövetele. ditsöségeseb legyen. rend kivül valo. és irtoztato jelek fogják azt meg elözni, ugy mint, a nap, és ahold meg homályosodnak, a tsillagok le hullanak, az egek ereji meg indulnak, atengernek rettentö zugási lesznek, és az egész emberi nemzet. rettentö rémülésben lészen. hogy meg fogják látni, az egész természetnek illyen meg változása után., az ember fiának jelét, amellyen érti az anyaszent egy ház a keresztét., meg is fogják ötet magát látni, el jöni afelhökben, nagy hatalomal. és felségel., el is fogja küldeni angyalit akiknek nagy szozattyok, hasonlo lesz a trombita hangjához. és egyben gyüjtik az ö valasztottit. a világnak négy részéröl., azt is hozája tévé. hogy az ö hiv szolgai. fel emelik akoron fejeket. bizodalomal., mert valamint hogy anyárnak közelgetésit meg üsmerik arrol., a midön a fige fa, és atöbb. gyümölcs fák. fokadni kezdenek, ugy ezekröl a jelekröl, is meg fogják tudni, hogy meg ditsöitetnek, és hogy a menyeknek országa, mint egy az ajtojok elött vagyon.


 Az apostolok harmadik kérdések marada még hátra, hogy mikor lennének meg mind ezek. és hogy mit fog tselekedni az ember fia aföldön a midön nagy ditsöségben fog el jöni, jésus elejekben adá hogy azt az idöt semmi teremtett állat nem tudhattya, hanem tsak egyedül az Isten., és hogy a nékik hasznos hogy ne tudgyák, azért hogy magokra vigyázanak, meg se engedgyék, hogy a szivek meg nehezedgyenek atobzodásal., és arészegségel. se az életnek nyughatatlanságával. hanem, a szüntelen valo vigyázásal, és imádságal., érdemesé tehesék magokot arra, hogy bizodalomal mehesenek eleiben, azt is elejekben adá, hogy akár minémü jelek elözék is meg, azö másodszori el jövetelét, mind azon által, meg lopja azokot, akik magokra nem vigyáznak, és hogy az itéletnek napja olyan lészen mint aháló, mely el borittya az egész földet. és minek utánna elö hozta volna nékik, a jó szolgának példáját, a ki az ura távul valo létiben., hüségel viszi végben. az ura szolgálattyát. és aki szüntelen vigyázva várja haza, mivel nem tudgya oráját el érkezésinek, mondá nékik, eszerént vigyázatok tiis, ne hogy az ur egy szers mind el érkezvén, aluva talállyon titeket, a mit pedig néktek mondok, azt mindennek mondom hogy vigyázatok.


 Hogy pediglen, ezt az igazságot. amelytöl füg az üdveség, joban az elméjekben nyomhasa., két példa beszédet hoza nékik elé. az elsöt, atiz szüzekröl. akik egö lámpásokal akarának a vö legény. és a meny aszony eleiben menni, hogy ök is a lakadalomban menyenek, az öttnek közüllök, akiket az Isten fia eszteleneknek nevezi, a lámpások ugyan meg volt gyujtva. de elegendö olajok nem volt., de a más ött. meg gondolván okosan., hogy a völegény sokára késhetik. azért olajat vittek magokal, hogy a lámpásokot meg tölttsék. ha a szükség hoza magával., ugy is lett a mint meg gondolták volt. mivel a vö legény sokára késvén. mind a tiz szüz el aluvának, éjfél tályban nagy. kiáltást hallának; ihon jő a vö legény menyetek eleiben. a szüzek mindgyarást fel kelének. és késziteni kezdék lámpásokot. de az ött esztelenek., látván hogy a lámpások majd el alunék. olajat kezdének kérni a más ött okosoktok, akik az olaj árulokhoz igazitták öket, de a még oda járnának. a vö legény el érkezék, és az okos szüzek bé menének véle a lakadalmas házhoz. a több ött is el érkezének, de már a kaput bé zárva találák. sokat is zörgetének hejában. mondván. uram nyisd meg nékünk. de tsak azt felelé nekik. hogy nem üsmerné öket. könyü azértelme ennek a példa beszédnek, mivel az Isten fia eszerént fejezi bé. vigyázatok tehát., mert nem tudgyátok, se anapját. se az oráját. a melyben azember fiának el kelletik jöni.


 A második példa beszéd, egy olyan emberöl volt, akinek mesze földre kelleték menni, és aki elsöben bizonyos számu pénzt osztogata el aszolgai közöt, kinek a maga érteke szerént. hogy azt a pénzt a nyereségre adgyák., a midön viszá érkezék. számot kére töllök, valának olyanok közüllök akik dupla nyereségel adák viszá a suma pénzt, a melyet vettek volt, akiknek az urok mondá. mindenikének külön. oh. jó és hiv szolga, mert mint hogy hiv voltál akevésben, sokat bizok reád, menybé az uradnak örömében. de mint hogy egy atöbbi között olyan találkozék., aki el rejtette volt apénzt. a melyet vett volt, az ura atömlötzben vetteté, mint haszontalan. és rest szolgát. már ennek elötte láttunk volt ehez hasonlo példa beszédet, a melyben a szolgáknak egy aránsu suma pénzt osztogattak volt., de akik nem egy aránsu képen kereskedtenek véle, itt pediglen a suma pénz, külömb külömb féle, de a nyereség egy aránsu, ezen két példa beszédböl azt tanulhattyuk, hogy szükséges az üdveségre., hogy jora fordittsák akegyelmet, a melyet az Isten ád kinek kinek értéke szerént. mentöl nagyob nyereségre adgyák. az ö irgalmaságának ajándékit, annál nagyob jutalmát várhattyák. attol pedig igen tarthat ki ki, hogy el ne rejttse. és haszontalanná ne tégye. atálentumot melyet reája bizták.


 Ezen példa beszédek után, amelyekel. meg mutatá akristus az apostolinak. hogy mitsoda nagy szükséges volna a szüntelen valo vigyázat. hogy készületlen ne találtassanak. amásodszori el jövetelekor, amely irtoztatonak kel lenni, az atyák szerént azoknak, a kik ez életben nem munkálkodnak üdveségeken, és akiket ahalál meg elözi minek elötte még valamit tselekedtenek volna az örök életért., meg mondá nékiek, hogy mit fog tselekedni aföldön, amidön el fóg jöni ditsöségesen, kisérvén ötet az angyalok. elejekben adá tehát. hogy aditsöségének székiben fog ülni, és hogy eleiben gyülekeznek. a földön lévö minden nemzettségek. el fogja választani a jókót, agonoszoktol, valamint apásztor elválaszttya. ajuhokot, a kettske bakoktol. azt fogja mondani a jóbb keze felöl lévö jóknak, jövetek atyámnak áldottai, birjátok az országot. amely nektek elkészitetet, világ kezdetitöl fogvást, mivel éheztem, ennem adtatok, szomjuhoztam, innom adtatok. szállásom nem volt, szállást adtatok, mezitelen voltam. meg ruháztatok, betegségemben, és rabságomban meg látogattatok. az igazak tsudalkozásal halván ezeket, azt fogják kérdeni, tölle, hogy mikor szenvedte mind ezeket. és mikor segitették ezekel ötet, és azt fogja nékik felelni, bizonyal mondom., hogy valahány szor ezeket az én leg kissebik atyámfiaival tselekedtétek, én velem magamal tselekedtétek. az után fogja mondani abalkeze felöl lévö gonoszoknak. menyetek el töllem átkozottak. az örökké valo tüzre. mely az ördögnek, és az ö angyalinak készitetett, az után elejekben adgya az okát kárhoztatásoknak, és hogy miben nem segitették ötet, nem segitvén attyok fiait. nem kel. azt gondolni, mondgyák az atyák., hogy a bünösököt meg ne büntessék. még atöbb vétkekért is amelyekben találtatnak, és hogy az igazak meg ne jutalmaztassanak. meg más egyéb jó tselekedetekért is., hanem azal, hogy az embereket az irgalmaságnak tselekedetéröl akarja meg itélni, amelyet vagy végben vitték, vagy el mulatták, azt akarja nékünk meg mutatni, hogy enélkül ajó erkölcs nélkül. akár mely jó tselekedetet tselekedgyék valaki, de a haszontalan az üdveségre. és mint hogy nintsen olyan vétek amelyet, az Isten lelke szerént tett alamisna el ne törölhesen, azért, agonoszok karhozattyát. a fogja okozni, mert alamisnát nem adtanak., valamint azt el mondhatni. hogy egy beteg meg hal betegségében, mert nem akart élni az orvoságal. mely meg gyogyithatta volna, ezen két féle itélet. azonal végben megyen, a gonoszak. az örökké valo kinra mennek, az igazak pedig a menyekben fel mennek, hogy ótt birják az örökké valo ditsöséges életet.


 A kristus ilyen nagy dolgokra oktattya vala a tanitványit. azonban pedig apapok. és az irás tudo doktorok. azon gondolkodának. hogy mi formában fogatathassák, és öletethessék meg ötet. nem is rejti vala el magát töllök, mert az ö orája már el jött volt. napal a templomban volt, ahová anép gyülekezet hogy halgathassa ötet, éttzakára pedig ki ment az olaj fák hegyére, egy szeredán, az ellenségi, a fö pap. kaifásnak házához gyülekezének, ahol tanátsot tartának ellene, mint hogy pedig a néptöl tartottanak., azért vigyázásal akarák meg fogatni, nem is akarák. az innep alat meg fogatni, félvén valamely támadástol. mind azon által. az ördög el foglalá szivét judás iskariotesnek, ennek. a fösvény. és tolvaj apostolnak, és azt a rettentö gondolatot adá az elméjire, hogy el árulná, és adná mesterét, ez az áruló apapokhoz, és abirokhoz mene, és mondá nékik, mit akartok nékem adni, és én kezetekben adom, ezt ök igen nagy örömel. halgaták, és az ö elárulásának meg fizetésére, harmintz ezüst pénzt igérének néki. a mely valamivel több. huszon három forintnál az árulo fel vévén apénzt, az után tsak arol gondolkodék hogy mitsoda modal adhasa kezekben. jésust, aki is mondá atanitványinak, tudgyátok hogy két nap mulva. ahusvét innepe lészen. és hogy az ember fiát meg fogják, és akeresztre tészik.


 A husvét innepe. leg nagyob. és leg nevezeteseb vala a sidok innepei közöt, és azt az Isten arrarendelte volt. hogy emlékezetire légyen. azoknak akegyelmeknek a melyeket tett volt ezel anépel. és láthato képe azoknak a melyeket akart tenni az egész emberi nemzettel. az ö fiának halálával. ez a szó pascha., által menetelt tészen, és hogy meg lehesen tudni, hogy miért nevezték eszerént ezt az innepet. réa kell arra emlékezni. hogy mi modon szabadulának meg az lzraéliták egyiptumbol. és a farao rabsága alol. hogy ez a fejdelem kénszeritessék szabadságot adni az Izrael fiainak, az Isten sok féle ostoral. meg ostorozá mind ötet magát. mind az országát. és egy éttzaka. minden elsö szülötetet meg öle. mind az emberek. mind az állatok közöt. de hogy a sidoknak ne légyen részek a meg öletesben., a mely az ö meg szabadulásokra valo volt, eszerént tselekedének, az Istennek, mojses által valo parancsolattyábol., a mártiusi holdnak tizedik napján. ki ki a maga háza népével egy him, és makula nélkül valo bárányt vett, akit, ugyan azon holnapnak, atizen negyedik napján, estve felé meg ölték, annak pedig avérivel, a házok kapuját meg kenték., éttzaka pedig a meg sütöt bárányt meg ették. sietve, kovásztalan kenyérel. és vad salátával, a ruhájok fel lévén türve, a sarujok alábokon, és páltza a kezekben, azért hogy készen lehesenek az uttra, a mint is hogy, ugyan azon az éttzakán. a mártiusi holdnak tizen ötödik napja viradora., az Isten az ö karjának sulyat. az egész egyiptumra veté, és minden elsö szülötetet meg öle, mint hogy pedig. az Izraéliták házok elött el ment. látván kapujokot meg kenve abáránynak. vérivel, azért azt parantsolá. hogy azt a bárányt nevezék pascának, azaz, által menetelnek. az egyiptum béliek, látván a sok holt testet. mágok kezdék siettetni asidokot. hogy el mennének, a kik is már készen léven, a mint ide felyeb meg láttuk, ki menének az országbol, el vivén magokal atésztát, amelyet, nem volt idejek hogy meg süthessék. ennek atsudálatosan valo meg szabadulásnak. emlékezetire, az Isten azt parantsolá nékik. hogy minden esztendöben nagy innepet tarttsanak, amelyet nevezék páschának, azt is parantsolá, hogy ezen a nagy innep. alat, a melynek hét napig kelleték tartani. kovásztalan kenyeret egyenek, az innepet a martiusi holdnak tizen negyedik napján kezdgyék el. estve. meg ölvén, és meg évén abárányt, annak emlékezetire. hogy mimodon szabadultak meg égyiptumbol. az estvét, a melyen kezdödöt ahusvét, a pogátsák elsö napjának nevezték. az az, kovásztalan kenyereknek, és apáscha neven. válagatás nélkül nevezték,. mind abarányt. a melyet meg ettek, mind az innepet., amelyet a bárány áldozaton. kezdették el; ezért is láttyuk sok helyt az évangyéliumban. az ilyen mondásokot, meg enni. vagy fel áldozni a páschát, vagy meg szentelni a páschát. az az. ahusvétot, mint hogy pedig az égyiptumi rabság amelyböl meg szabaditá Isten az sidokot. tsak képe volt avétek rabságanak, a melyböl meg akará szabaditani az embereket, azért is abárány vére, mely meg szabaditá az Izraélitákot. tsak figurája volt. akristusnak. akit szent pál., valoságos paschának nevezi, mivel valojában tsak az ö.  vérin váltattunk meg. ugyan ezen okbol. is. akarta a maga halálát husvétban. hogy a maga áldozattyával bé tölttse a nagy titkokot., a melyeket jelentették. a sidok Ceremoniái.


 A pogátsáknak elsö napján. a mely tsötörtökön volt, abban az esztendöben. az apostolok azt kérdék tölle. hogy hol akarná meg enni a husvétot.? ö pedig el küldé azonal. pétert, és janost jérusalemben. és mondá nékik. hogy amidön avárosban érkeznének egy olyan embert találnának elöl, a ki egy korso vizet viszen. azért kövesék ötet, és ahová a menne, mondanák meg aház gazdájának, hogy nála akarná meg enni ahusvetot atanitványival, és fog néktek mutatni egy fent valo vatsorálo helyt., ahol készittsétek el nékünk. mindent ami kivántatik, péter, és jános ezeket végben vivék. és estve felé magais oda érkezék az apostolival, ahol is, annak idejében, mindnyájan le telepedének a husvét ételére, akoron pedig kezdé mondani atanitványinak, kivánva kivántam meg enni ahusvétot veletek, minek elötte szenvedgyek. mert mondom néktek, hogy többé abbol nem eszem, mig bé nem tellyesedik az Isten országában, az az amenyekben, ahol nem tsak a husvétnak, hanem mind az egész titkoknak bé kel tellyesedni, egészen, az után vévé a pohárt., és minek utánna hálákot adot volna, mondá nékik, vegyétek, és oszátok el magatok közöt, mert mondom néktek, hogy nem iszom a szöllö terméséböl. mig elnem jö az Isten országa.


 Ezek után egyébröl nem gondolkodék tsak a halálrol. ugy is tettzik, mint ha tsak azért ett volna ahusvéti báránybol., akit az irás az ur által menetele áldozattyának nevezi, hogy meg emlékezék az el jöt orárol, amelyben. által kelleték menni evilágbol. az attyához. azt tudta. hogy az ördög el árultattya ötet judásal. meg is akará mutatni a tanitványinak, minek elötte az ellenségi keziben adassék, hogy mitsoda nagy szeretettel szerette öket, és hogy mind végig is szeretni fogja öket, erre valo nézve fel kele asztaltol., a köntösit le tévé. egy kendöt maga körül tekerité. és a medentzében vizet tölte, mind azon által azt el nem felejté, hogy az attya. mindeneket az ö hatalma alá adot, hogy ö Isten fia volna. és hogy viszá térne az Istenhez, az apostolok lábait kezdé mosni, és meg törölni akendövel., péter pedig az ö mesterének ezt az maga meg alázását nem szenvedheté, és tsudalkozásal. mondá hogy uram. hát meg akarod az én lábaimot mosni? noha jésus mondá néki. hogy a mit én tselekszem mostanában. te azt nem tudod. hanem idövel meg tudod; de ö tsak azt felelé rea. soha az én lábaimot meg nem mosod, jésus pedig mondá néki. ha meg nem moslak, nem lészen részed én velem. péter ezt halván. jobban szereté mesterének ezt az alázatoságát el szenvedni. mint sem rekesztetni tölle, mondá. uram. nem tsak alábaimot mosd meg, hanem még akezeimet., és a fejemet is. jesus mondá néki,. a kit egy szer meg mostanak. annak tsak aláb mosásra vagyon szüksége., és hogy tiszták volnának, noha nem mindnyájan., akarván ezen érteni atanitvant. aki el árulná., ez a felelet el hitetheti velünk. hogy meg mosá az apostolok lábait nem tsak azért, hogy az alázatoságnak fényes példáját adgya nékik, hanem még meg akará nékik mutatni, hogy akár mely tiszta légyen valaki akereszttség által., de szüntelen valo szüksége vagyon arra ez életben hogy meg tisztittsa hajlandoságit., a melyek közi tsak szivárkozik mindenkor valamely emberi hajlandoság. valamint hogy, akár mely tiszta légyen egyebüt atest, de a lábakra valamely pór tsak ragad, a mely meg szenyesitti, hogy ha tsak meg nem mosák, minek utánna meg mosta volna az apostolok lábait., aköntösét fel vévé, és asztalhoz üle, mondván nékik, tudgyátoké hogy most mit tselekedtem? ti engemet mestereteknek. és uratoknak hitok,, azt helyesen tselekszitek. mert avagyok., hogy ha pediglen én, mesteretek, és uratok lévén, meg mostam lábaitokot. ti néktek is meg kel egyik a másikának mosni. mivel én arra példát adtam nektek. ugy hogy meg gondolván azt, amit én tselekedtem. ti is azont tselekedgyétek.


 Az apostolok. mindnyájan asztalnál léven. a husvéti báránynak vatsorája után. akristus meg mosván lábakot, mint egy öket a szenttséghez készité, a melyet tsak jegyezet ahusvéti bárány, akenyeret vévé, meg áldá hálakot adván Istennek, meg szegé. és nékik adá mondván, vegyétek. és egyétek: ez az én testem, mely ti érettetek adatot. tselekedgyétek ezt az én emlékezetemre. hasonlo képen vévé apohárt, hálákot ada az attyának, és nékik adá mondván, igyatok ebböl mindnyájan. mert ez az én vérem. az uj testamentumnak vére, mely sokakért ki ontatik, abünöknek botsánattyára.


 Jesus pedig ezek után meg háborodék magában, maga akarattyábol. vagy azért, hogy a maga kinos halálát szemlélte. vagy pedig azért. hogy irtozva nézte a judás nagy vétkit. és mondá az apostolinak. bizony, bizony mondom néktek., hogy egyik az asztalnál lévö, aki velem eszik. engemet el árul, ezen a szón, mindnyájan el hülenek, és el szomorodanak, és mindnyájan kezdék tölle kérdeni, uram én vagyoké a, ö pedig felelé nékik, egyik a tizen kettötök közül, akivelem a tálban nyúl, az árul el engemet. az ember fia ugyan el megyen., a mint a meg vagyon az irásokban, de jaj annak aki el fogja árulni, mivel jóbb lett volna néki soha avilágra nem jöni. a tanitványok nem tudhaták hogy kiröl beszéllene., és egy mástol kezdék kérdeni hogy ki volna a ? péter pedig inteni kezde jánosnak. akit jésus igen szeretet. és aki a melyén feküt. hogy tudakozná meg, kiröl beszélene. jésus felelé jánosnak, az árul el engemet, akinek. egy falat mártot kenyeret adok, judás is nem szégyenlé kérdeni az mesterétöl, hogy ha ö volnaé az áruló, akinek mondá jésus. igen is tevagy. és azonal. egy falatot meg márta. és néki adá. az ördög mindgyárt maga hatalma alá vevé ötet. hogy végben vitesse véle. a szándékját. a melyet a sziviben adot volt. már annak elötte egy nehány napal., jésus mondá néki. eredgy tseleked meg, a mit meg akarsz tselekedni, tsak hamar. ö pedig mindgyárt ki mene., a töb apostolok pedig nem tudák hogy hová. menne. hanem azt gondolák hogy jésus valamit vétetne véle. vagy hogy a szegényeknek adatna pénzt, azért ment volna ki, mivel. a költés reája volt bizva., mihent judás ki mene. jésus meg tekintvén. hogy mitsoda ditsöségire lenne az ö halála attyának, és hogy ö maga is melyet venne maga meg alázásának jutalmáért, mondá atanitványinak. mostanában ditsöitetik meg az embernek fia. és ditsöitetik meg az Isten ö benne. hogy ha az Isten meg ditsöitetik öbenne. az Isten is meg ditsöitti ötet magaban., és tsak hamar meg ditsöitti ötet, az után egy soltárt mondván el. fel kelének asztaltol, és az olaj fák hegyére menének. a hová szokot volt jésus menni éttzakákra.


 Azonban pedig. az apostolok közöt. olyan vetekedés támada, hogy ki volna ö közöttök a leg elsö. jésus azt meg tsendesitté. meg mondván nékik. a mint annak elötte meg mondotta volt. hogy ö nékik nem ugy kel tselekedni, mint akirályoknak. kik hatalomal uralkodnak másokon, hanem aki közöttök leg nagyob, annak. leg aláb valonak kel lenni. mivel ö mesterek lévén, nem szolgáltatta magát vélek, hanem még ö szolgált nékik, ismét mondá nékik. mint hogy hiven meg maradtanak véle. az üldözésekben. azért el fogja nékik késziteni az országot, a melyet ö nékie készitette volt el az attya. azt is mondá hogy a sátán meg akarta volna öket rostálni valamint abuzát rostallyák, de én imádkoztam éretted. mondván péternek., hogy ate hited meg ne gyengüllyön, és a midön meg fogsz térni, erösisd meg atyád fiait, az utan mindnyájokhoz szolván, mondá hogy tsak igen kevés ideig mulathatna még vélek, oda menne, ahová ök véle együt nem mehetnek, de azt hagya nékik. hogy egy mást szeresék. valamint öszerette öket, mivel azon szeretet által mutatnák meg másoknak. hogy az ö tanitványi. péter erre kérdé tölle. hogy hová menne.? jésus mondá néki. mostanában nem jöhetz utánnam ahová megyek, de idövel utánnam jősz, ö pedig mondá uram miért nem követhetlek mostanában tégedet. jésus pedig világosan meg mondá az apostolinak: ezen az éttzaka mindnyájan meg 
 botránkoztok én bennem. mivel a meg vagyon irva meg verem apásztort, és el szélyednek ajuhok., de fel támadásom után. eléb megyek nálatoknál galliéában péter mondá erre, ha szinte mindnyájan meg botránkoznak is benned. én soha meg nem botránkozom. kész vagyok veled. arabságra és ahalálra menni, és életemet éretted adni, felelé néki jesus. én érettem az életedet adni? bizony bizony mondom néked. hogy minek elötte ez éttzakán. akakas kétt szer szolyon. három szor fogsz engemet meg tagadni. péter erösitteni kezdé. hogy ha meg kelletnék érette halni. de ötet meg nem tagadgya. és mind atöbb tanitványok is hasonlot kezdének mondani, tekintvén inkáb sziveknek buzgoságát. mint sem amagok gyengeségeket. a mellyeket akristus igen jol üsmérte. az után azt kérdé töllök. hogy ha voltaké szükségben. amidön öket el küldötte volt táska. zatsko, és saru nélkül. ök felelék hogy nem voltak., mondá nékik, mostanában a kinek táskája. vagy zatskoja vagyon vegye elé, és a kinek nintsen., adgya el köntösét. és vegyen egy kardot. mint ha azt mondotta volna nekik ezek által, hogy az üldöztetés amelyben lésznek. olyan nagy lészen, hogy ha olyan. modot keresnének. a melyet az emberi okoság sugarol az olyan alkalmatoságokban, el kellene adni aköntösököt fegyverért, 
 hogy magokot oltalmazhasák. mert mondom néktek, hogy bé kel tellyesedni annak a mi felölem vagyon irva. ahamisak közi számláltatot, az apostolok betü szerént valo értelemel. értvén. hogy adgyák el köntösököt. és vegyenek kardot, mondák néki. hogy ótt volna két kard, de mint hogy jésus más féle értelemel mondotta volt nékik, tsak azt felelé elegendö.


 Lehetetlen volt. hogy mind ezek a beszédek a melyeket mondot. tsak kevés idö mulva valo halálárol. hogy az apostolokot igen meg ne keserittse, ezért is meg akarván öket vigasztalni mondá nékik, hogy meg ne haborodgyanak, hanem higyenek benne. és azt tudgyák meg, hogy ha azért menne el. hogy nékik helyt készittsen az attya házánál. visza is fog jöni. hogy öket magához vegye. azért, mondá nékik, tudgyátok hová megyek, és annak uttyát is tudgyátok. mondá néki thamás. uram nem tudgyuk hová mégy. hogy tudhatnok mi annak uttyát, jésus felelé neki, hogy ö volna az igazság, és az élet. és ha ötet üsmernék. az attyát is üsmernék. erre mondá néki filep. uram mutasd meg nékünk az atyádot. és a nékünk elég lesz. jésus felelé néki. mely régen vagyok már. veletek. és még nem üsmértek engemet. aki engemet látt, az attyámot is láttya. mivel én az  atyámban vagyok, az atyám meg én bennem, ezeket pedig meg kellet volna nékik üsmerniek asok tsudákbol. amelyeket elöttök tselekedet, bizonyosok lehetnek abban is. hogy azok akik öbenne hinni fognak. hasonlo tsudákot tselekesznek, söt még nagyobakot is, mert meg fogja tselekedni mind azt valamit azö attyátol kérnek nevében.

Azután meg igéré nékik, hogy az attya vigasztalot fog nékik küldeni, mely az igazságnak lelke, amelyet a világ bé nem veheti. mert nem üsméri., hogy öket árvául nem hagya hanem el fog hozájok jöni. a midön a világ ötet többé meg nem láthattya, (: emeg lett fel támadása után. mivel akor tsak a tanitványinak jelent meg). hogy még meg fogja vélek üsmértetni, hogy ö az attyában vagyon. mivel meg jelenti magát azoknak, akik ötet szeretni fogják. és akik jelit adgyák szereteteknek bé vévén, és meg tartván parantsolatit. judás kérdé akoron tölle, hogy miért jelentené meg magát tsak nékik, és miért nem avilágnak is. felelé néki, aki engemet szeret. a meg tarttya az én parantsolatomot., és az atyám szeretni fogja, hozája menyünk, és lako helyt szerzünk nála, ajudás kérdésire ennél világosab feleletet nem ada, hanem azt tanulhattyuk abbol., hogy azért az okbol nem jelenti meg magát. avilagnak, az az, avilág szeretöinek, mert avilág ötet nem szereti, se az ö parantsolattyát meg nem tarttya, az után mondá. hogy a tudomány melyre öket tanitotta, az attyáé volna, és hogy a szent lélek, meg érteti vélek, és eszekben juttattya, mind azokot az igazságokot, a melyekre öket tanitotta, végtire mondá nékik, hogy békeségit adgya nékik, és meg ne haborodgyanak, hogy ha szeretnék ötet, azon örülnének hogy az attyához mégyen, akinél ö aláb valo volna ugy mint ember, hogy most meg mondgya nékik elöre a miknek meg kel lenni. azért hogy a midön meg lésznek, higyenek öbenne, hogy már nem sokat beszéllene vélek, mert a világ fejdelme tsak hamar el érkeznék, az az. hogy meg öletné ötet  asidokal, noha semmi hatalma nem volna rajta, mivel ö vétek nélkül valo. de hogy avilág meg tudgya hogy szeretem az atyámot. és végben akarom vinni parantsolattyát. kellyetek fel. és menyünk el innét.


 Jésus. ahalálhoz készülvén, hejában el. nem hagyá mulni azt a kevés idöt a melyben még az apostolival lehete., hanem az oktatásban foglalá. és olyan magot hinte szivekben, a mellyet a szent lélek. foganatossá tette annak idejében. azt mondá tehát nékik. hogy ök tiszták volnának, mivel. bé vették az évangyéliumnak tudományát., de hogy olyan gyümölcsöt lehessen hozni, amitsodást eza tudomány kiván mind azoktol. akik azt bé vették, szükséges hogy ö benne maradgyanak, valamint a szöllö veszö marad atökén. mivel anélkül nem hozna szöllöt. hogy az ö attyának ditsösége avolna, hogy az ö tanitványi sok gyümölcsöt hozanak, mivel azokot akik nem hoznak. annak idejében el választtya. és atüzre veti, valamint a szöllö mives le vágja, és meg égeti az aszot veszököt; az a gyümölcs pedig abbol áll, hogy szeresék egy mást, követvén mestereket. aki életét adná még az ellenségiért is. hogy nem ök választották volna ötet, hanem ö választotta volna öket, azért hogy maradando gyümölcsöt hoznának, és hogy ö vélek nem ugy bánt mint szolgákal. hanem mint barátival. oktatván öket mind arra, a melyet ö maga tanult az attyátol, magának választván el öket, a világtol el választotta öket. azért nem lévén már avilágbol valok, azt el hihetik, hogy gyülölni, és üldözni fogja öket. valamint ötet magát gyülölte, és üldözte. hogy ki fogják öket hajtani a 
 synagogákbol. azt is fogják gondolni. hogy az Istent azal. mind tisztelik, mind néki kedves áldozatot adnak. hogy ha öket meg ölik, és illyen formában bánnak vélek mind azok a kik az atyát nem üsmérik, se a fiat, akit az atya küldötte volt el, mind ezeket pedig még elöre meg mondgya nékik, azért hogy amidön mind ezek bé tellyesednek, emlékezenek meg arol. hogy meg mondotta volt nékik. és erre valo nézve, meg ne esenek az üldözésben.

Az apostolok tsendeségel halgattyák vala ezeket az igazságokot., a mely jelenté az ö tsudálkozásokot, és keserüsegeket, amelyekben valának. azért, hogy meg kelletnék válniok akristustól aki is mondá nékik, hogy viszá térne ahoz aki ötet küldötte volt. de egyik sem kérdé közüllök nagy szomoruságok miat, hogy hová menne; szemekre is hánya tsendesen halgatásokot. de hogy meg vigasztalná öket, mondá nékik. hogy hasznokra lenne az ö elmenetele. mivel el menetele után. fogja hozájok küldeni a vigasztalásnak lelkét., a midön a szent lélek el fog jöni. meg feddi avilágot, de fö képpen a sidokot. a vétekért, a melyet tselekedtenek, nem hivén abban, akit az Isten váltságokra küldötte volt, meg feddi öket az igazságrol. és a szenttségröl, a mely igazság ki tettzet. akristus ditsöséges fel támadásán, és menyben menetelin, a szenttségröl, mivel ahivek, hittek abban, noha nem látták. a kit a sidok látták és meg vetették, meg feddi végtire a világot. az iteletröl, a melyel meg itéltetet. a sátán, akinek birodalmát el rontotta a kristus. ugyan azon. igazságnak lelke meg érteti az apostolokal. mind azokot az igazságokot amelyeket halottak. és meg tanittya azokra, a melyeket akoron meg nem mondottak nékik, mert el nem viselhették volna.

Az után ismét mondá nékik, egy kevesé, és már nem láttok engem, és ismég egy kevesé és meg láttok engem, mert az atyámhoz viszá megyek. a tanitványok meg nem érték értelmét ezeknek a szoknak, azért is kerdék egy mástol hogy mit akarna mondani, és mint hogy nem értheték, azért meg akarák azt magátol kérdeni. jésus pedig meg üsmervén hogy magyarázattyát akarnák tudni beszédinek., mondá, hogy ök sirni fognak, azonban pedig avilág örömben lészen. mert valamint egy aszony fájdalmat szenved a szülésekor, el felejti minden szenvedésit örömében, mihent a fia evilágra jö, ugy ök is egy kevés ideig szomoruságban lesznek, de tsak hamar meg fogják ötet látni, és akor az ö szomoruságok olyan örömre fordul. a melyet senki el nem veheti töllök, az apostolok tsak hamar meg láták bé tellyesedésit ajesus ezen mondásának, mivel ök siratták halálát, azonban pedig azö ellenségi örültenek, de harmad nap mulva, nagy örömel láták fel támadva, és a sidok. nagy szégyen vallásal. nézék, hogy azt ugy tisztelnék mint Istent. akit ök meg ölettek mint egy gonoszt akereszten, és akinek nevét. még az emberek elméjekböl is el akarták volna törölni.

Az után két dolgot igére nekik, az elsöt. hogy fel támadása után nem beszéllene nékik, példa beszédekel. amint addig tselekedet, hanem olyan világosan beszéllene nékik az attyárol. hogy mindenik meg érthetné. a másodikát, hogy azö nevében. kérhetnek, a melyet még addig nem tselekedték volt, és meg fogják nyerni mind azt, valamit ugy kérnek, abban az idöben kérni fogtok az én nevemben, nem szükség mondani hogy kérni fogom az atyámot érettetek. mivel maga az atyám szeret titeket, mert ti is engemet szerettetek, és el hittétek. hogy az Istentöl jöttem ki, az az, öröktöl fogva születtem az atyamtól. és evilágra jöttem mostanában el hagyom evilágot, és viszá térek az atyámhoz.

Az apostolok gondolván hogy egészen értenék ezeket az utolso szavait, mondák néki, hogy immár világosan. és példa beszéd nélkül beszéllene nékik, azért is hinnék azt, hogy az Istentöl jött ki. jésus felelé nékik, hiszitek mostanában. de el jö az az ora, és el is jött, hogy ti el szélyedtek. és engemet egyedül hagytok, de nem vagyok egyedül, mert az atyám velem vagyon. azert mondottam néktek ezeket. hogy bekeségtek legyen én bennem. nyomoruságban lésztek evilágon, de bizatok, mert meg gyöztem evilágot.


 A kristus, minek utánna ezeket az Isteni oktatásokot adta volna az apostolinak. az ég felé emelé szemeit és mondá. Atyám el jött az ora, ditsöisd meg fiadot, hogy a fiuis tégedet meg ditsöittsen, és valamint ö néki hatalmat adtál, minden testen. ö is örök életet adgyon mind azoknak akiket néki adtál, amely orök élet abbol áll, hogy tégedet egyedül valo igaz Istennek üsmérjenek, és akristus Jésust, a kit el küldöttél, meg ditsöitettelek eföldön, el végeztem amunkát., amelyet reám biztál., mostanában tehát. atyám ditsöits meg engem magadban. azal aditsöségel,. amely volt nékem benned világ kezdete elött. az után az apostolokért imádkozék. akiket az attya adta volt nékik. és akik bé vévén beszédit, hitték hogy az Istentöl jött, ki, és ötölle küldetet volt. mint hogy pedig avilágban hagyná öket, az attyának ajánlá öket, nem hogy ki vegye öket evilágból. hanem hogy meg oltalmaza öket avétektöl, meg oltalmazta volt öket mindnyájokot. az attya nevében, és tsak egy veszet el közüllök, ugy mint judás, el választotta volt öket avilágtol, és mint hogy nem élnek a világ modgyára. azért avilág is gyülöli öket., erre valo nézve kéré az attyát hogy tartaná meg öket, és szentelné meg öket igéje által. a mely maga az igazság, ajánlván magát áldozatul érettek, hogy meg nyerhesse nékik ezt a kegyelmet, kéré az után az attyát mind azokért is akik az ö nevében hinnének az apostolok predikaciojára. és azt a tsudálatos egyeséget kéré nékik, amely meg egyezteti az szenteket egy másal. valamint az atya a fiuban lévén, és a fiu az atyában. egyek természetekben., Atyám, mondá ismét. azt kivánom, hogy a hol én vagyok, akiket nékem adtál, azok is ót légyenek, hogy had láthassák meg ditsöségemet. eszerént végezé el pedig ezt az Isteni imádságát. igasságnak attya. avilág tégedet nem üsmért. de én tégedet üsmértelek. és ezek is üsmérték hogy te küldöttél.  volt engemet, meg üsmértettem vélek nevedet. és meg üsmértetem azt még vélek. ezután is. ugy hogy, had légyen bennek az a szeretet, amelyel szerettel engemet, és had légyek én magam is ö bennek.


 Ezen imádság után. jésus követvén a maga uttyát, a Cedron patakán által mene. a mely az olaj fák hegye, és jérusalem közöt foly, és a gethsemáni kertben mene a tanitványival, ót mondá nékik hogy üllyenek le míg imádkoznék. és ö magok is imádkozanak. hogy kisértetben ne esenek. azután maga mellé vévén pétert, jakabot. és janost. félni, és unakozni kezdék. és mondá. szomoru az én lelkem mind halálig, maradgyatok itt. és vigyázatok. velem. az után. mint egy kö hajitásnira el távozván töllök a földre borula, mint hogy pediglen, hiveinek vigasztalásokra, érzeni akarta magában. mind azokot az indulatokot, amelyeket rend szerent indit az emberekben. a természet. a halál közelgetésekor, azt is meg akará nékik mutatni példájával, hogy mit tselekedgyenek az olyan állapotban., akarattal valo indulattyábol. atesti gyarloságnak. arra kéré az attyát. hogy távoztassa el tölle azt a halált. a melyet véle akarna szenvedtetni. de az engedelmeségnek. és aszeretetnek erejével, meg változtatván, ezeket az indulatokot, az Attya akarattya alá veté magát. és mondá, Atyám, Atyám, mindeneket meg tselekedhetel, távoztasd el. töllem ezt apohárt, mind azon által ate akaratod légyen meg, és ne az enyim. ezen imádság után fel kele, és atanitványihoz mene. a kiket aluva találá, mondá péternek, simon aluszol.? hát nem vigyázhattatok velem egy oráig.? vigyázatok. és imádkozatok. hogy ne esetek akisértetben., mivel alélek gyors, de a test gyenge, mint ha azt mondotta volna, alélek ahalál ellen akar állani, és ti azt gondollyátok hogy elegendö erötök vagyon arra hogy a halált meg vessétek, de a testnek gyengesége meg gyözi aléleknek erejét, hogy ha nem kéritek az Istent hogy meg segittsen. ahaláltol valo félelemben. ezek után ismét viszá tére imádkozni, mondván. Atyám, ha é pohár el nem mulhatik. hanem meg kel. azt innom, legyen meg ate akaratod, másodszoris visza tervén. a tanitványihoz aluva talála öket. nagy keserüségek miat, az után harmadikszor mene imádkozni. szent lukáts mondgya. hogy egy angyal le szállot menyekböl hogy ötet erösittse, és aviaskodás, a mely benne volt. atest közöt, aki nem akart volna szenvedni, és a lélek közöt, a ki engedelmeskedni akart az Istennek, oly igen fel háboritotta az ö testét, hogy az ö veritéke olyan volt. mint a vér tseppek, melyek a földre hullottak.

viszá tére harmadikszor. az apostolihoz. és mondá nékik, mint egy nehézségel., már álhattok. és nyugodhattok. de azt is elejekben adá., hogy már az ora el jöt volna, hogy az embernek fia abünösök kezében adassék. kellyetek fel tehát mondá nékik, és menyünk eleiben. mivel. aki engemet el adot már közelget.


 jésus még ezeket el nem végezheté, hogy judás oda erkezék. egy sereg vitézekel, és meg olyan szolgákal. akiket apapok. az irás tudok, a farisaéusok, és a tanáts urak küldötték volt hogy meg fogják Jésust. ezeknél kard, és dorong volt. és tsak nem mindeniknek akezében fáklya, vagy lámpás. mert setét vala. mint hogy pedig ezek nem üsmerték akit meg akarának fogni, judás még elöre meg mondotta volt nékik, hogy akit én meg tsokolok. azt fogjátok meg. és vigyétek el. vigyázásal. jesushoz közelitvén tehát. mondá. üdvözlégy mester, és azonal meg tsokolá. jelül. hogy ötet kellene meg fogni. jésus pedig tsak ezeket mondá néki. barátom. kit jöttél keresni,? hát judás. egy tsokal. árulodé el az ember fiát?

Azonal pedig a vitézek eleiben menvén. kérdé töllök hogy kit keresnének.? azok felelék. hogy a názáreti jésust, akiknek is mondá. én vagyok a, a vitézek erre mind a földre esének, másodszor is kérdé töllök. hogy kit kerestek, akik ujontában mondák. hogy a názárethi jésust, felelé nékik, meg mondottam már néktek. hogy én volnék a, hogy ha pedig engemet kerestek., botsásátok el ezeket, ugy mint atanitványokot., hogy bé tellyesednék az irás, hogy akiket nékem adtál. senkit azok közül elnem vesztettem., az ellenségi hatalmok alá adván magát. meg fogák ötet. atanitványok kérdék tölle hogy ha fegyverel oltalmazáké ötet. erre péter kivonván kardgyát. málkushoz a fö pap szolgájához tsapa, akinek. el vágá jóbb fülét, jésus pedig parantsolá atanitványinak. hogy meg tsendesednének, amálkus fülét meg illetvén. meg gyogyittá. az után mondá péternek, tedd viszá hüvelyében kardodot., mert minden valaki kardot fog. kard által vész el. hát az atyám pohárát ne igyamé meg.? gondolodé hogy az atyám nem küldene ha kérném többet tizen két légio angyalnál segittségemre, de  hogy tellyesednék bé az irás. amelynek eszerént kel bé tellyedni.

Azután mondá azoknak akik meg akarák fogni., kardal, és bottal jöttetek reám hogy meg fogjatok, valamint egy tolvajt; minden nap közöttetek ültem, és tanitottam atemplomban., akor meg nem fogtatok., de ez ati, és a setéttség fejdelmének orája, szükségesek bé tellyesedni az irásoknak, akoron atanitványi el hagyák. és el szaladának, hanem tsak egy iffiatska akará ötet követni. akin semmi egyéb köntös nem volt., hanem tsak. egy lepedövel takarta bé magát. akit is hogy a vitézek meg akarák fogni, el hagyá alepedöt. és mezitelen el szalada.


 Meg fogván tehát jésust, meg kötözék. és vivék elöször. annáshoz, a ki ipja vala kaifásnak, annás pedig küldé ötet kaifáshoz. aki fö pap vala azon esztendöben, és aki azt a tanátsot adta vala a sidoknak, hogy hasznos volna egy embernek meg halni az egész népért, mindnyájan. a papi fejedelmek, az irás tudók, és atanács urak, kaifásnál valának esze gyülekezve. aki is tudakozodni kezdék jésustol. a tanitványi, és atanitása iránt, jésus felelé néki, mindenek. halottára beszéllettem. mindenkor a synagogákban, és atemplomban tanitottam. a hová gyülekeznek a sidok, semmit titokban nem tanitottam. miért kérdesz hát engemet,? kérdezed azokot akik elött beszélettem. ök tudgyák hogy mit tanitottam. erre egy a szolgák közül akik jelen valának., artzul tsapá Jesust, mondván. hát igy felelsz a fö papnak, jésus mondá néki. ha roszul beszélettem mutasd meg azt nékem, de ha jol beszélettem miért versz engemet

Azonban pediglen. mind azok. kik agyülekezetben valának. hamis tanu bizonyságot keresnek vala, hogy meg ölethetnék jésust, de arra elegendöt nem találhatának. noha sokan valának olyanok. akik hamisan sokal vádolák, mind azon által, még is találkozék kettö. akik azal vádolák,. hogy Jésus azt mondotta volna, hogy le rontaná atemplomot., és harmad nap mulva mást olyat állitana fel, a mely nem volna emberi munka., de ezek a vádlások, sem valának még elegendök. mind azon által, kaifás fel kelvén agyülésben, mondá Jésusnak: miért nem felelsz mind ezekre, a melyekel tégedet vádolnak.? de mint hogy nem felele akérdesre, mindnyájan azt mondák néki, ha te vagy akristus, mond meg azt minékünk, erre felelé jésus. ha néktek azt meg mondom. nékem nem fogtok hinni, és ha kérdést tészek néktek, nem fogtok reája felelni, se el nem botsátotok engemet. de ez után, az embernek fia. az Isten hatalmának. jobjára fog ülni, erre kérdék tölle, tehát, az Istennek fia vagy? felelé nékik, igen is a vagyok.

A fö pap hasonlo kérdést tett neki, és parantsolá néki. hogy mondaná meg az élö Istenre hogy ha ö volnaé akristus, és az Istennek fia. jésus ismét bizonyittá néki, mondván, avagyok, és eljö az a nap. a melyben meg láttok engemet a felhökben el jöni, és az Istennek jóbjára ülni, a fö pap ezeket halván. a köntösit el szagatá mondván, káromkodást beszél, mi szükségünk vagyon több bizonyságokra, ti mindnyájan hallátok káromkodását, mire itélitek? mindnyájan mondák. hogy halált érdemlene, és arra is itélék, azonal reája kezdének pökdösni, és tsufságal tsapdosák ötet, a szemeit bé köték, és némelyek ártzul tsapák. némelyek öklökel üték, mondván néki tsufságbol. kristus találd ki. hogy ki ütöt meg tégedet. az után sok gyalázatal, és káromlásokal illeték ötet.


 Az alat, a még a fö papnál. illyen gyalázattal, és bestelenségel bántanak egész éttzaka az üdvezitövel. a tselédek, és azok. kik meg fogták volt Jésust. alat az udvarban voltanak, a hol tüzet tsinálván füttöztenek, péter is ót füttözöt vélek együt. mivel távul amesterét követvén, egy a tanitványok. közül, aki üsmeretes volt a fö pap házánál. arra kérte volt a szolgálot. ki a kaput örzötte. hogy botsátaná bé pétert az udvarban, egy kevés vártatva. ugyan azon szolgálo. atüzhöz menvén, ót látá pétert is atöbivel füttözni, akit jol meg visgálván meg üsmeré. és mondá fel szoval, ezis azal az emberel volt. az után kérdé tölle. nem vagyé teis atanitványi közül.? de péter mindenek elött meg tagadá. és mondá. aszony, én azt az embert nem üsmerem. se tanitványa nem vagyok, azt sem tudom mit beszélsz., az után apitvar eleiben mene, és akakas szolla, a midön ót volna, egy más szolgálo meg látá ötet és mondá a többinek. ez is a názárethi jesusal volt. a többi is kezdék ötet kérdezni. de ö másodszor is meg tagadá, és mondá hogy nem volna ajésus tanitvánnya, sött még, nemis üsmerné. mint egy ora mulva ez után. egy a fö pap szolgai közül, rokona malkusnak, a kinek péter el vagta volt a fülét. bizonyitani kezdé mindeneknek, mutatván péterre, hogy a galiléus volna, és jésusnak tanitványa. mondá is péternek, nem láttalaké tégedet akertben azal az emberel, atöbbi is kezdék erre mondani. bizonyára te is tanitványa vagy, mivel a nyelvedröl meg üsmerjük. hogy galiléai vagy, péter harmadikszor is meg tagadá. esküvésel. és átokal. és mondá, nem üsmerem azt az embert. se azt nem tudom mit beszéltek, azonal a kakas másodszor szolla, jésus peterre tekintvén. esziben juttatá. jövendölésit. ez az apostol pedig azonal ki mene az udvarbol, és nagy keserüségel. kezdé siratni vétkét; szent Agoston. azt mondgya. hogy Jesus fent lévén, az ellenségi közöt, és meg kötöztetve, nem láthatá testi szemeivel. a tanitványát. aki alat volt az udvarban, ez igy lévén, atekintés. amelyröl szol az évangyélium, az irgalmaságnak tekéntete volt, és a kegyelemnek. titkos indulattya. a mely meg nyittá szemeit péternek, hogy meg üsmértesse véle vétkét., és a mely meg lágyittá szivét, hogy meg mosa vétkét köny hullatásival.


 Péntekre viradora., mind azok. akik halálra itélték vala jésust. minek utánna el végezték volna magok közöt, hogy mitsoda modal ölettessék meg ötet. azt is el végezék. hogy a romai gubernátornak. pontius pilátusnak. kezében adgyák. azonban pedig judás. a ki el árulta volt. látván hogy halálra itéltetet, meg báná tselekedetit. viszá vivé apapoknak., a harmintz ezüst pénzt, mondván nékik, vétkeztem, mert ártatlan vért adtam el. azok pedig felelék néki, mi közünk nékünk ahoz, az ate dolgod; ö pediglen a templomban vetvén apénzt. onnét el mene. és magát fel akasztá. apapok. gondolák. hogy azt a pénzt nem tehetnék a templom pénze közé, mivel. a vérnek arra volna, erre valo nézve azal a pénzel, egy darab földet vevének egy fazakastol, hogy az a föld az idegenek temetöje lenne, és azt a mezöt nevezék hakeldámanak. 
 az az. vér mezejének. eszerént bé tellyesedék a profétának mondása, hogy jésus áruban botsátatik, harmintz pénzen el adatik, és hogy azon a pénzen. egy fazakasnak mezejét meg veszik.


 A papok, és a birák. kötözve vivék jésust a gubernátor házahoz. de mint hogy tartának attol. hogy egy pogánynak házahoz valo menetelek meg ne ferteztesse öket. és az után meg ne ehessék a husvetet, azért bé nem menének aházhoz. ugy annyira hogy pilatus kénszeriteték ki menni hozájok és meg kérdeni töllök, hogy mivel vádolnák ahozája vit rabot., a sidok tsak azt felelék néki, hogy ha hamis ember nem volna. nem adták volna kezében, a gubernator mondá nékik, hogy itéllyék meg ö magok, atörvények szerént. de ök azt felelék neki, hogy ö nékik nem volna hatalmok arra hogy valakit halálra itélhesenek, azt tarttyák, hogy annak elötte tsak kevés idövel. a romaiak, el vették volt. a sidoktol. a hatalmat. hogy valakit halálra itélhesenek. de mind ezek tsak arra valok valának hogy bé tellyesednék akristus apostolinak valo mondása, hogy a pogányok kezében adatnék, hogy fel feszittsék ötet.


 Azonban a gubernator meg nem elégedék az illyen elégtelen vádolásal. a mely nem volt elegendö a halálra valo itéletre, a sidok pedig mondák neki, hogy jésus. nem tsak el hitetné az egész nemzetét. de még ellenzi a CSászárnak valo adót, és magát királynak. és messiásnak tészi. pilátus bé menvén házához, maga eleiben hivatá jésust, és kérdé tölle, hogy ha a sidok királya volnaé. jésus felelé néki, eztet magadtol mondodé, vagy mások mondattyák veled, pilátus felelé néki, hát sidó vagyoké én? ate nemzeted, és apapi fejdelmek adtanak tégedet kezemben. mit tselekedtél.? jésus felelé néki, az én országom nem evilágbol valo. ha evilágbol volna. az én népem meg nem engedte volna, hogy a sidok keziben essem. de az én országom nem innét valo. király vagy hát té. mondá pilátus. igen is avagyok felelé jesus, és arra születtem, és arra jöttem evilágra, hogy bizonyságot tégyek az igazságrol, valaki az igazsághoz tartozik. a halgattya az en beszédemet. pilátus kérdé tölle, mitsoda az igazság. és ezt mondván. ismét ki mene a sidokhoz kik akapuja elött valának. tudtokra adni hogy semmi vétkes dolgot nem találna jesusban. akoron a papi fejdelmek. és atöbbi kezdék ötet vádolni sok féle vetkekel., de jesus azokra nem felele, ugy anyira hogy még pilátus is mondá neki, nem hallodé menyivel vádolnak tégedet, de halgatásban marada. a melyen igen tsudálkozék a gubernátor.


 Azonban, az ellenségi sürgetésel vádollyák vala ötet. mondván, hogy az egész népet fel lázaztotta tanitásával, a melyel bé töltötte judeát, el kezdvén galiléa tartományán. pilátus halván nevezni galiléát, kérdé ha jésus oda valo volnaé, meg tudván hogy oda valo volna, a mely tartomány hérodes birodalma alat volna, azért hérodeshez küldé, aki is akoron jérusalemben volt, hérodes azon igen meg örüle, mivel régen kivánta látni, azért hogy nagy dolgokot hallot felölle, azt is gondolta, hogy talám valamely tsudát fog tenni elötte., erre valo nézve sok kérdéseket tett nékie. a melyekre jesus semmit nem felele. se atöbb vádolásokra, a melyekel vádolák az irás tudok. kik ót jelen valának. hérodes pediglen. nem látván semmit is olyat a mit kivánt volna látni, meg veté jesust. és tsufságbol. fejér ruhát adata reája, és viszá küldé pilátushoz. ugyan ez is okozá. hogy azon a napon meg békéllének hérodes és pilátus egy másal. és egy más baráti lének, mivel annak. elötte egy más ellenségi valának.


 Pilátus nem veheté arra magát hogy meg ölesen egy olyan embert. akiben semmi halálra méltó vétket nem találhatot. azért maga eleiben hivatá a papokot. a fö renden lévöket. és a népet, és elejekben, adá, hogy ö elöttök, mindenekröl tudakozodot volna Jésustól. de ö semmiben vétkesnek nem talállya ötet, de söt még herodes is. akihez el küldötte volt, halálra valo vétket nem talált benne, mind azon által, hogy ha tsak valamiben is eleget tegyen azö dühöségeknek, mivel tudta, hogy tsak gyülölségböl, és irigységböl adták volna kezében jesust, azt mondá nékik, hogy elsöben meg vereti, az után el botsáttya, de még más módót is gondola a meg szabaditásában, azal tartozot. hogy egy rabot meg szabadittson azinnepben. a pedig a sidokon állot, hogy melyik halálos rabnak kérjék meg szabadulását, vala akoron atömlöczben egy hires tolvaj, barabás nevü, aki valamely támadásban. gyilkoságot tselekedet volt., azt gondolá tehát pilátus, hogy szabadá hagyván anépet, a jésus, és barabás közöt valo valasztásra, természet szerént, inkáb fog kegyelmet kémi egy ártatlannak, mint sem egy tolvajnak, és gyilkosnak, monda azért nékik, én semmi vétket nem találok. abban akit ti vádoltok, de mint hogy szokás. hogy husvétban el botsásak egy halálra valot, melyikét akarjátok a kettö közül hogy el botsásam. barabásté, vagy. jésust, a ki kristusnak neveztetik. de még azon idöben olyan dolog is történék, a melyért inkáb kelleték ennek agubernatornak azon igyekezni, hogy meg menttse a jésus életét, mivel a midön az itélö szekiben volna, a felesége meg izené néki., hogy ne ártaná magát annak az igaznak dolgában, mivel sokat szenvedet volna álmában érette,

Minden tehettségével azon igyekezék tehat hogy meg szabadithatná ötet ellenségi kezéböl, ugyan ezért is. kerdé anéptöl. hogy melyiket választanák, jesusté, bagy barabást,. de apapok, és atanáts urak, anépet fel inditták hogy barabásnak grácziát kérjenek, és a jésusnak halálát kérjék. ugy anyira. hogy amidön másodszor is kérdé pilátus. hogy melyikét botsása el a kettö közül. mindnyájan kiáltani kezdék, ölesd meg eztet, és ad nékünk barabast. mit akartok tehát, kérdé pilátus, hogy tselekedgyem jesusal,? ök pedig mindnyájan kiálták, feszisd fel, feszisd fel ötet, harmadikszor is kérdé töllök, de mi vétket tselekedet, mert semmi halálra valo vétkit nem látom. hanem majd meg ostoroztatom, és az után el botsátom. ök pediglen annál inkáb kezdék sürgetni kiáltásokal, és kérésekel. hogy fel feszitetné.


 parantsolá tehát pilátus. hogy jésust meg ostoroznák, de a vitézek. az ostorozást. meg más gyalázatos dolgokal is meg szaporiták. amelyeket nem láttyuk, hogy nékik parantsolták volna, mivel atanáts háznak pitvarában vivék ötet, és oda gyülvén az egész sereg. le vevék rolla amaga köntösét. és veres bársony palástot adának reája. az után tövisböl koronát fonának. a fejére tevék, és ajóbb kezében egy nádat adának, az után tsufságbol térd hajtásokkal köszönték ötet. mondván. üdvözlégy sidok királlya, és azonban pofon üték. afejét nádal verék, és az ortzájára pökdösnek vala, pilátus. gondolá. hogy a sidok. olyan állapottyában nem nézhetnék ötet szanakodás nélkül. azért meg is akará nékik mutatni, amint hogy a háza eleiben menvén mondá a sidoknak, hogy semmi vétket nem találna benne, jésust is elejekben viteté. atövis koronával, és averes palástal, és mondá. a sidoknak, ihon az ember, de ök azonal kezdék kiáltani, fezisd fel, fezisd fel, pilátus mondá nékik, vegyétek, és fezittsétek fel ti ötet, mivel én semmiben vétkesnek nem találom, a sidok felelék, nékünk olyan törvényünk vagyon, a mely szerént meg kel néki halni. mert Isten fiává tette magát..


 A sidoknak., illyen dühöségin. és keménységin. igen almélkodék a gubernátor. és meg is ijede, aki is atanáts házban viszá térvén, kérdé jesustol. hogy honnét valo volna, de hogy nem felelne nékie, mondá, nem tudé azt, hogy hatalmomban vagyon hogy fel feszitesselek, vagy el botsásalak, jésus felelé neki, nem volna néked hatalmod rajtam, hogy ha azt onnét felyül nem adták néked, azért is náladnál vétkesebek azok, kik kezedben adtanak, mind ezek után is agubernátor tsak azon igyekezék hogy meg szabadithasa ötet, de végtire a sidok erött vevének ezen a lágy birón, kiáltván nékie, hogy ha meg nem bünteti az olyat. aki magát királyá teszi, maga magát ellenségivé tenné a Császárnak, pilátus  ezeket halván, ki vivé jésust, olyan helyre, a melyet sidoul gabbathának. görögül lithostrotosnak nevezék, az az, kövel pádimentomozot helynek, és ótt a székiben üle, az után mondá a sidoknak. ihon vagyon akirályotok, de ök kiáltani kezdék. vidd el, vidd el feszisd meg ötet, ö pedig mondá nékik, meg feszittsemé a királyotokot? erre mondák a papi fejedelmek, nintsen más királyunk hanem a császár.


 Pilátus látván hogy semmit sem nyerhetne rajtok, és hogy mentöl inkáb igyekeznék a jesus meg szabaditásán, annál. nagyob támadás lenne a nép közöt, vizet kére, és meg mosdék az egész. nép elöt. mondván, én ártatlan vagyok, ezen igaznak vérétöl. ti adtok arrol számot. az egész nép erre felelé, az ö vére mi reánk esék, és a mi fiainkra, jérusalemnek, negyven esztendö után valo el pusztulása, és mind azok a rettentö nyomoruságok a melyek akoron lettenek, bé tellyesitték ezt a veszedelmes átkot. melyet magokra mondának, azt ohajtván, hogy a kristus vére, az ö fejekre esék. mind azon által meg nyerék kéréseket, mivel pilátus nem álhatván ellen kiáltásoknak, meg szabadittá barabást, halálra itélé jésust, és kezekben. adá, hogy fel feszittsék.


 Vevék azért jésust, averes palástot levevék rolla, és a maga köntösit adák reája, a maga keresztét avállára tevék. és a kálváriára vivék, a midön jérusalemböl ki mentenek volna, egy Cyrenei simon nevü embere adák akeresztet. és arra kénszeritték hogy jésus után vinné a sok számu nép között. ki örömel nézé hogy a halálra vinnék akit oly igasságtalanul gyülöltenek., valának igen sokan. mind a férfiak, mind az aszonyok közül., kik sirva követik vala az Isten fiát, a melyeket vervén, viszá fordula az aszonyokhoz. és mondá nékik, jérusálemnek leányi ne sirjatok én rajtam, hanem magatokon, és fiaitokon, mert imé el jönek az idök. a melyekben mondgyák. boldogok a magtalanok, és a méhek melyek nem szültek. és az emlök melyek nem szoptattak. akor kezdik mondani a hegyeknek, essetek mi reánk. és ahalmoknak. borittsatok el minket, mert ha a zöldellö fával ezeket mivelik, a szárazal, mint lészen? az az, ha az ártatlanal így bánnak, hát abünösök mit nem várhatnak magokra.? azt könnyü által látni, hogy jésus, jérusalem meg szállásakor valo nyomoruságokot jövendölé meg az aszonyoknak, a mely idöben, a sidok nem bánták volna, ha a hegyek el boritották volna öket, tsak hogy meg menekedhettek volna ellenségektöl. boldogabbak is valának akor az olyan aszonyok a kiknek gyermekek nem volt, az olyanoknál, a kiknek. keserüségel. kelleték nezni, fioknak, elöttök fegyver által el veszni, vagy éhel meg halni,

A midön akálvária hegyére erkezének, jesusnak. mirhával, és epével elegyitet bort adának inya, de meg kostolván. nem akara belölle inya., azt tarttyák. hogy szokás volt a sidoknál. a halálra valoknak holmivel meg elegyitet bort inyok adni, szivek erösitésére, de akristusnak. igen keserü italt adának, azért hogy többet szenvedgyen. az után fel szegezék ötet akeresztre, 
 és ö véle két latrot, egyikét jóbb keze felöl, a másikát bal keze felöl, az Isaiás jövendölése szerént, ahamisak közibe számláltaték.

pilátus az után fel jedzé az okát. hogy miért itéltetet volna halálra. jesus, és azt az irást a feje felé tévé, a keresztnek. felsöb végire., az irás sidoul, görögül, és deákul volt irva. és evolt irva, a názárethi. jesus, sidok királya. a fö papok ezen az irason meg ütközének, és anékik nem tettzék, azért kérni kezdék. pilatust.,, hogy ne irná, hogy a sidok királya, hanem hogy maga mondotta volna magát. sidok királyának, de pilátus tsak azt felelé nékik, a mit irtam, irva vagyon.


 Mihent Jésust akeresztre feszitték., azonal. imádkozék ellenségiért. mondván. Atyám botsásd meg nékik, mivel nem tudgyák mit tselekesznek, avitézek pedik négyen lévén, negy részre oszták magok közöt a ruhait, a dolmányán mint hogy varás nem volt, hanem egészen szött volt. el nem akarák darabolni. hanem mondák magok közöt, vessünk sorsot hogy kié legyen. és eszerént tellyesedék bé, a 21 soltárban lévö jövendölés, el osztották magok közöt ruháimot, és aköntösömre sorsot vetettek.

Azonban pedig anép a kereszt elött állot, tsufságal illetvén jésust, akik ót el mentenek, azok is káromollyák. és bestelenittik vala ötet, a fejeket csóvalván, mondák néki, te a ki a templomot le rontod, és harmad napra fel épitted, szabadisd meg most magadot. ha Isten fia vagy. hasonlo képen tsufollyák vala ötet, a papi fejedelmek. az iras tudok. és a tanács urak is. mondván. másokot meg szabaditot, magát nem tudgya meg szabaditani, ha az Izraelnek királya, ha ö a kristus. az Istennek valasztotta, szállyon le mostanában a keresztröl, és hinni fogunk benne, az Istenben veti reménségit, ha az Isten ötet szereti. szabadittsa is meg, mivel Isten fiának mondotta magát lenni. a vitézek. kik a kereszt mellet ültenek, tsufollyák vala ötet valamint atöbbi. mondván, szabadisd meg magadot. ha a sidok királya vagy, de sött még avéle fel feszitetet két latornak. az egyike is tsufságal illeté ötet. ha kristus vagy, szabadisd meg magadot, és minket is magadal, de amásika eszerént dorgálá meg ötet, nem félszé az Istentöl, mivel teis hasonlo halálra itéltettél, mi pediglen ezt meg érdemlettük igasság szerént, mivel vétkeinkért szenvedünk, de ez ártatlan, és semmi roszat, nem tselekedet, az után jesushoz folyamodván. mondá néki, uram emlékezél meg rollam, amidön országodban lészesz, jésus felelé néki, bizonyal mondom néked, hogy ma velem lészesz aparaditsomban, az az. anyugodalomnak. helyében, ahol valának a szentek lelkei, a mely hely, azon anapon paraditsomá lett, a kristus jelen valo létével.

Anyi sok nép közöt, ki akereszt körül állot, valának olyan aszonyok is. kik jésusal jöttenek volt galiléábol, és akik segitették ötet, az ö üsmeröji is ót. voltanak távul, nézvén mind ezeket, de aBoldogságos szüz mária magdolna, és meg egy más mária, közel voltanak a kereszthez, jános pedig, azebedeus fia. a Boldogságos szüz mellet volt, akristus meg látván az ö annyát, mondá. aszony állat ihon ate fiad, és mondá atanitványnak. ihon ate anyád, azon naptol fogvást., az atyák szerént, eza szent szüz, ezel a szüz tanitványal. lakék, akinek gondviselése alá hagyá. nem kel tehát tsudálni. mondgya szent ambrus. hogy ez az apostol. oly Isteni modon beszélt. avallásnak nagy titkairol. mivel a szenttséges Sanctuárium mellet lakot, ahol fogantatot volt. atitkoknak kezdöje.

A kristust, dél elött feszitték fel. egy kevésel dél után, anap meg homályosodék. és setéttség lön. három oráig. három ora felé. jésus fel kiáltá nagy szoval. Eli, Eli, és akik ezt hallák, nem tudván, az Izraéliták nyelvét, amelyen ez a két szó azt tészi. Én Istenem, Én Istenem, azt gondolák. hogy Illyés profétát. hiná segittségire.


 A kristus. véghez vitte, és el szenvedte volt mind azt, valami meg volt jövendölve felöle az irásokban, és egyéb nem volt hátra hanem hogy a soltárnak. 68. ezeket a szavait is bé tölttse. epét adtanak nékem ennem. és szomjuságomkor, etzetet itattak velem. hogy pediglen semmi abban el ne mulyék. a mit az attya parancsolt volt néki. mondá, szomjuhozom, egy avitézek közül. mindgyárt. a spongyiát az etzetben mártá, és egy nád szálnak avégire tévén, fel nyujtá nékie, és mondá. nézük ha Illyés el jöé. hogy le vegye ötet a keresztröl, jésus pedig meg kostolván az etzetet. mondá. minden bé tellyesedet., az után fel szoval mondá. Atyám kezeidben ajánlom lelkemet. és ezeket mondván. le hajtá fejét. és szenttséges lelkét ki adá.

Azon idöben, a templom superláttya két felé hasada, föld indulás lett, a kö sziklák meg hasadának, akoporsok meg nyilának, és amidön jésus fel támada. sok szenteknek testek fel tamadván. a koporsokbol ki mentenek, és jérusálem városában, sokaknak meg jelenének

Mind ezek anagy tsudák anyira meg rémitték. a századost. és avitézeket. kik jésust örizék. hogy félelmekben fel kiáltának.. ez az ember., valoságal. Isten fia vala, de sött még a nép is. aki ótt jelen vala, hasonló tsudálkozásban volt. ugy anyira. hogy ki ki a maga házához viszá térvén, a melyét veri vala.

Azonban pedig asidok. nem akarván. hogy a kristus teste, és a véle fel feszitetet két latrok testei akereszten maradgyanak. szombat napon kérék pilátust, hogy töretné meg szárokot. és vétetné le akeresztröl, avitézek meg törék szárokot akét latornak, jésust pedig látván hogy meg holt volna., nem törék meg azö szárait, hanem egyike közüllök az oldalát meg nyittá alántzával, ahonnét vér. és viz folya, eszerént két jövendölés tellyesedékbé, egy szers mind, az elsö, hogy meg lattyák azt, akit által vertenek, a másika, szolván ahusvéti bárányrol, aki 
 jelenté akristust. mondgya, semmi tsontot meg ne ronttsatok ö benne,


 vala a jésus tanitványi közöt, egy gazdag. és nevezetes ember, arimáthiai városbol valo. akit josefnek nevezték. avalo hogy etitkon valo tanitványa volt az üdvezitönek, mert tartot asidoktol. de részt nem vett igasságtalanságokban, és noha a jérusálemi tanács urak közi számláltatot is. mind azon által ö néki semmiben abban része nem volt, a mit atöbbi tselekedet az Isten fia ellen, de az ö mesterének halála meg bátoritván ötet, pilátushoz mene. tartalék nélkül, hogy tölle szabadságot. kérjen. le venni a keresztröl. a jésus testét. és el temetni azt. pilátus nehezen akará el hinni hogy olyan hamar meg holt volna, de meg tudván halálát bizonyosan. a századostol, parantsolá hogy adnák josefnek a testet.

Josef, temetni valo ruhát vévén. le vevé a Jésus testét akeresztröl, nicodemus, ugyan azon tanáts ur, aki éjjel ment volt jésushoz, részt akarván venni. josefel. abban aditsöségben. hogy véle együt temese el. mesterét. száz font myrhát és aloest véve. és josefel. bé takarák. a jésus testét. ezen fustölökel. és ruhákal, és el temeték a sidok szokása szerént. vala pedíg azon ahelyen. a hol jésus fel feszitetet volt. egy kert, és akertben. egy kö koporso. a melyet josef vagatta volt a kö sziklában, és a melyben, még semmi holt testet nem tettenek volt, josef. és nicodemus abban tevék ajésus testét. és egy nagy kövel. bé zárák az ajtaját, maria magdolna, és atöbb aszonyok, kik jelen valának a jésus. halálán, az ö temetésin is jelen valának. és jól meg visgálván. hogy hová tették volna atestet. el menének. hogy kenetet készittsenek., a melyel. meg kennyék. mihent a szombat napja el telnék, ugy mint vasárnapon.,

Jésus meg halván, és el temetetvén pénteken, más nap apapi fejedelmek. és a farisaeusok. tanátsot tartván. pilatushoz menének és mondák nékie, uram mi még azt el nem felejtettük, hogy az ahitetö. (eszerént nevezék jésust:) azt mondotta volna még életében, hogy halála után harmad napal. fel támadna, parantsollyad tehát. hogy had örizék az ö koporsoját. harmad napig, nehogy atanitvánnyi éttzaka el lopják atestet, és az után azt ne hirdessék a népnek. hogy fel támadot, mert ez az utolso tévelygés, nagyob lenne az elsönél. pilátus mondá nékik, öriztessétek ti ugy amint akarjátok, ök el menvén. meg petsételék akoporsot és örzököt rendelének meléje.


 Szombat másod napján., elsö napján. ahétnek amelyet mi nevezük vasárnapnak, mária magdolna, és atöb aszonyok. a kik pénteken estve el készitették volt a fü szerszámokot. jó regel el indulának hogy meg kenyék a jésus testét., és a midön oda érének, a nap mar jó fent volt., de mint hogy azt latták volt hogy a koporsó ajtaját egy nagy kövel zárták volt bé. azt kezdék egy mástol kérdeni, hogy ki fogja azt a nagy követ el hengeriteni akoporso ajtajárol, de a kö el vala már hengeritve. minek elötte oda érkeztenek volna. mivel egy angyal akinek az ortzája olyan fényes volt. mint villámlás, és aruhája olyan fejér mint ahó. az égböl le szálván. a követ el hengeritette volt, és réaja ült, ugyan azon orában. a nagy föld indulás, és az angyalnak meg jelenése. anyira meg rémitté az örzököt. hogy mint aholtak olyanok valának., ez igy lévén, amidön az aszszonyok.. akoporsohoz érkezének, se akö, se az örzök meg nem tartoztaták öket. hogy bé ne menyenek., de azon el álmélkodának. a midön bé menvén. ajésus testét nem találák.

Maria magdolna siettségel mene tudtára adni az apostoloknak, pétert, és jánost találván, mondá nekik, el vitték az urat akoporsobol, és nem tudgyuk hová tették. ez a két apostol. azonal nagy siettségel. a koporso felé indulának., jános érkezék oda eléb, de bé nem mene, hanem meg hajtván magát. bé néze akoporsoban., ót látá aruhákot a földön, péter is oda érkezvén. bé mene. és látá aruhákot, atöbbi közöt. aruhát melyet a jésus fejére tették volt, különösön esze hajtva. jános is bé menvén az után. látá mind ezeket.. és mind aketten azt gondolák, hogy atestet el rejtették volna. valamint mária magdolna mondotta volt nékik. mivel nem tudták még akor. hogy az irás mit tanitana, és arra reá nem emlékeztenek., hogy Jésus sokszor meg mondotta volt nékik hogy holta után. hamar fel fog támadni. viszá térének tehát mind a ketten avárosban.. de péter. nagy tsudálkozásal vala mind ezek iránt.


 Maria magdolna pedig nem tére viszá atöbbivel, hanem akoporso mellet siránkozék. az ö nagy szeretete. nyughatatlanná tévén ötet. le hajola. hogy a koporsoban nézen. ót pediglen két angyalt láta. fejér köntösben. a kik ugyan azon akövön ültenek, amelyre. tették volt a jésus testét. egyik a fejinél, a másik alábánál. az angyalok. kérdék tölle. aszony mit sirs? ki felelé nékik. el vitték az uram testét, és nem tudom hová tették., ezekre a szokra hátra tekintvén. egy embert láta, aki kérdé tölle. aszony miért sirs. kit keresz? mária gondolván hogy a volna a kertész. mondá néki. uram, ha te vitted el innét a testet. mond meg hová. tetted. és én el viszem. és erre. viszá akara. térni. de az az ember nevén szollitván mondá. mária. aki is viszá fordulván. meg üsmeré jésust, és ki mondhatatlan. valo örömel fel. kiáltá. Rabbani. az az, mesterem. jésus mondá néki, ne érj hozám, mivel még fel nem mentem az atyámhoz, hanem eredgy mond meg az atyám fiainak., ugy mint az apostolinak, hogy fel megyek. az atyamhoz. és ati atyatokhoz, az Istenemhez, és ati Istenetekhez., mária az apostolokot fel keresé. a kiket nagy szomoruságban találá, és mondá nékik. hogy látta volna az urát. és azt is meg mondá. a mit izent nékik. de ök hitelt nem adának szavának.


 Azonban pedig atöbb aszonyok. akik akoporso mellet maradtanak vala, nagy fel háborodásban valának azért hogy nem találhaták ajésus testét, de még azón inkáb fel háborodának, a midön két embereket látának elöttök meg jelenni, fényes köntösökben., ezek, ugyan azon angyalok valának, akiket magdolna látot volt a koporsoban; mint hogy pedig nagy rémülésekben valának. a szemeket sem merték a földröl fel emelni, az angyalok mondák nékik, miért keresitek aholtak közöt azt, aki életben vagyon? ti a názárethi jésust keresitek. akit fel feszitettek volt. ne féllyetek, mert fel támadot, valamint meg mondotta volt. emlékezetek meg arrol hogy mit mondot volt néktek mikor galileában volt: szükséges hogy az ember fia abünösök kezében adatassék. hogy fel feszitessék. és hogy harmad napjára fel támadgyon, jövetek nézétek meg a  helyt ahová tették volt. és eredgyetek siettségel meg mondani atanitványinak és péternek, hogy fel támadot, elöbb is lészen nálatoknál galiléában, ót meg láttyátok ötet. amint meg igérte volt néktek, ezekre aszokra. rea emlékezének a jésus igeretire. és meg halván fel támadását. meg vigasztalodának, és az angyaloktol valo felelmek meg tsendesedék. ki menének tehát akoporsobol., hogy el menyenek meg mondani az apostoloknak. amiket láttanak, de amint mennének elöl találák jésust, aki köszönté öket, ök pediglen.. nagy tsudálkozásokban. és örömökben., hozája járulának. meg ölelék lábait, és imádák ötet. aki is mondá nékik, eredgyetek mondgyátok meg az atyám fiainak, hogy menyenek galiléában. ót meg látnak engemet. el menének tehát ezek az aszonyok., és meg beszéllék az apostoloknak, és atöbb tanitványoknak. mind azokot amiket láttak. és hallottak volt., de az ö beszédeket tsak álom látásnak gondolák lenni. és nem hittenek nékik.

Az alat a még ezek a szent aszonyok. az Isten  fiának parantsolattyával. mennének. az apostolokhoz, hogy tudtokra adgyák fel támadását., némellyek avitézek közül, kik a koporsot örzötték. és akik mint holtak, a földre estek volt. hogy az angyalt láták akövet el venni a koporso ajtajárol, jérusalemben menének, és meg mondák apapi fejdelmeknek. hogy mit láttak volna., erre a papok, és atanáts urak esze gyülvén. tanátsot tartának, és nagy summa pénzt adának az örzöknek. tsak hogy azt mondanák, hogy éttzaka a midön aluttanak. a jésus tanitványi el. lopták volna atestét, a vitézek fel vévén apénzt, azt hirdeték a mire tanitották volt öket, ugy annyira hogy ez a hir el terjedvén. sokáig tarta a sidok közöt


 Ugyan azon a napon. kettö atanitványok közül, emmaus varósában menének. harmad fél mély földnire jérusálemtöl. amint az uton mennének, egy más közöt. a harmad nap alat történt dolgokról beszélgetének. azonban jésus közikben adá magát. és vélek együt ment, de ökk meg nem üsmerék. kezdé töllök kérdezni, hogy miröl beszélgetnének egy más közöt., és hogy miért volnának oly szomoruak.? Cléophás, egyik akettö közül. mondá jesusnak. te vagyé tsak egyedül olyan idegen jérusálemben. hogy ne tudnád. mitsoda dolgok lettek anapokban., mitsoda dolgok azok.? kérdé tölle? azók anázárethi jesust illeték, felelék néki, aki hatalmas proféta volt. mind tselekedetiben, mind beszédében, éppen arrol beszélgettünk. hogy még is mi modon itélék halálra. és feszitették fel. ötet. a papok. és atanáts urak mind azon által. mi azt remélettük, hogy ö fogja meg szabaditani Izraelt., mind ezek után. nem tudunk mit gondolni. mivel már harmadik napja hogy ezek a dolgok történtenek, valo hogy némellyek. avelünk lévö aszonyok közül. tsudálatos dolgot beszéltenek, mivel ma jó idején a koporsohoz menvén. atestet ót nem találták. azt is mondották nékűnk, hogy ót angyalakot láttanak, akik bizonyitották nékik fel támadását., némellyek mi közüllünk [mi-közüllünk] is oda el mentenek. és ugy találták. adolgot, valamint az aszonyok mondották., de jésust nem látták, jésus erre szemekre kezdé hánni hihetetlenségeket, oh’ esztelenek. mondá nékik, mitsoda. nehéz. és késedelmes. ati sziveitek, el hinni mind azt amit aproféták meg jövendöltek, nem kelletetté akristusnak. mind azokot szenvedni. és ugy bé menni a ditsöségében? az után magyarázni kezdé. nékik. mind azt, valamit az irások mondottak felölle., elö hozván nékik amojses könyveit, és aprofétákot. a midön avaroshoz közel volnának. ugy téteté magát. mint ha továb akarna menni. de ez a két tanitvány. arra kénszeritték hogy ne menne továb. mondván. maradgy mivelünk, mivel már. estve felé vagyon., anap tsak hamar le megyen. bé menvén tehát, és asztalhoz ülvén vélek., vevé akenyeret, meg áldá, meg szegé, és nékik osztogatá. azon szempillantásban meg nyilának az ö szemei. és meg üsmerék jésust, aki is azonal. el tünék szemek elöl. a tanitványok pedig kezdék egy mástol kérdeni, nem ugy vagyoné, hogy ami szivünk mint ha éget volna mi bennünk. a midön nékünk beszéllet, és nékűnk magyarázá az irásokot.? ezek mindgyárt fel kelvén, viszá térének jérusalemben. ahol atöbb tanitványokot, esze gyülve találák. és akik mondák, bizonyára jésus fel támadot, és péternek meg jelent., akét tanitványok is elé beszéllék nékik. hogy mi történt légyen vélek az uton., és hogy miformában üsmértette meg magát az ur. vélek, akenyér meg szegésin, de mind ezekre valo nézve is. valának még felesen a tanitványok közül olyanok, kik ezeknek hitelt nem adának 


 Abban ahelyben. ahová az apostolok esze gyülekeztenek vala. a sidoktol valo félelmekben, estve felé, ugyan azon a napon a melyen jésus fel támadot, ugy mint vasárnapon. az apostolok asztalnál lévén. és ahelynek ajtaja bé zárva, a jésus meg jelenéseiröl beszélgettenek, aki is egy szers mind közöttök meg jelenék. mondván nékik békeség néktek. ne féllyetek. mert én vagyok, eszerént köszöntvén öket. szemekre hányá hihetetlenségeket., és sziveknek keménységit, azért hogy nem akarták hinni fel támadását, se hogy hitelt nem adtanak azoknak, akik. bizonyitották. hogy életben látták, az apostolok. nagy ijedségekben., valamely más lelket gondoltak látni, de jesus hogy meg bátorittsa öket, mondá nékik, miért haborodtatok meg, nézétek meg. az én kezeimet, és lábaimot, én magam vagyok, tapogassatok meg, és tudgyátok meg, hogy aléleknek. nintsen. se teste. se tsonttya. valamint nekem vagyon, az után meg mutatá nékik. akezein, lábain, és oldalán lévö sebeit.

Az apostolok, nagy örömökben, és tsudálkozásokban., egész hitelt nem adhatának annak a mit lattanak, jésus pedig hogy jobban el hitethesse vélek. enni kére, egy darab sült halat. és lépes mézet adának néki, amelyekböl evék szemek láttára, nem azért hogy magát táplálná. mivel azö teste fel támadása után meg változván., az után szüksége nemvolt az ételre, amely tsak ez életben szükséges, hanem azért. hogy minden kételkedéseket. el vegye az apostolinak, és hogy valoságal meg mutathasa nekik láthato jelekböl. hogy ö volna maga, és hogy bizonyoson fel támadot volna. midön pedig ett volna, a maradékot nékik adá. és másodszor is mondá nékik, békeség néktek, valamint az Atya el küldött engemet, én is elküldelek titeket, az után reájok lehelle, és mondá nékik, vegyétek a szent lelket. a kiknek bünöket meg botsáttyátok, meg lésznek botsátva, és a kiknek meg tarttyátok. meg lesznek tartva.

Thamás nem találkozék atöbb apostolokal a midön jésus meg jelent nékiek. a mint ide fellyeb meg mondok, ezokáért elé beszéllék néki hogy mint jelent volna meg nékik az ur, mihent meg láták ötet, de ö mondá nékiek, hogy ha tsak. a kezin lévö jeleket nem látom. hatsak. a szegek helyiben az ujomot nem teszem. és a kezemet. az oldalán lévö sebben. semminek hitelt nem adok., az Isten fia pedig mind ezeket ahihetetlenségeket.. az ö fel támadásárol valo hitnek erösittésére akará forditani, és nem akarván ezt az  apostolt, a maga hihetetlenségében hagyni, ez okáért az apostolok ugyan azon ahelyen mind együt lévén. thamás is vélek. nyolcz nap mulva ismét meg jelenék. nékik. noha az ajtok zárva valának, és köszöntvén öket, mondá, békeség néktek, az után thamásra tekintvén mondá. neki, ted ide az ujodot. és visgáld meg kezeimet, és ted az oldalomban kezedet, és nelégy többé hihetetlen, hanem hü. thamás akoron fel kiálta mondván, Én uram. és Én Istenem. jésus mondá nékie. thamás., hittél, mert láttál, boldogok azok. a kik láttatlan hisznek.


 Meg más alkalmatoságal. is meg mutatá jésus magát. némelyeknek atanitványi közül a genezáreti tó mellet, péter, thamás. az Zebedeus két fia, náthánáel, és meg más kettö; mind ezek együt lévén, péter mondá a többinek, hogy ö halászni menne, atöbbi is el akarának véle menni, erre valo nézve, egy hajoban menvén mindnyájan, a hálot meg veték, de azon éttzaka semmit nem fogának. regel pediglen. jésus a part mellé mene. de a tanitványok meg nem üsmerék, és kérdé töllök, gyermekek. vagyoné valamely ételetek. ök felelék néki, hogy nintsen. jésus mondá nékik. vessétek ahálot. a hajo jobjára, és találtok. ök azt meg tselekedék. és anyi rettentö halat fogának. hogy ki nem huzhaták. erre jános, a kedves tanitvány mondá péternek, ihon az ur, péter ezt halván. mindgyárt magára vevé köntösét. és a vizben ugrék. hogy hamaréb a mesteréhez mehesen. a több tanitványok is kik nem mesze valának apartol. oda menének ahajoval. a midön ki szállának, tüzet találának. és a szénen halat. és kenyér is volt, jésus mondá nékik, hozatok abbol ide egy nehány halat amelyet fogtatok, péter azonal ahajoban menvén. ki huzá ahálot a földre. a melyben száz ötven nagy halak valának, az évangyélium azt fel teszi, hogy ha szinte. anyi sok nagy halak valának is aháloban, de aháló meg nem szakadozot. jésus mondá az után nékik, jöjjetek, és egyetek. ök pediglen hozája közelitvén, senki nem méré közüllök meg kérdeni, hogy ki volna, mert bizonyoson láták, hogy nem más, hanem  a mesterek, jésus pedig akenyeret vévén, nékik osztogatá. ugy hasonlo képen ahalat is.

Azután hogy ettenek volna, jesus mondá péternek, simon, jánosnak fia, inkáb szerettzé engemet ezeknél? a ki is, felelé, igen is uram, azt jól tudod hogy szeretlek, jésus mondá néki: örized az én bárányimot, másodszor is kerdé tölle, simon, jánosnak fia. szerettzé engemet,? igen is uram. felelé péter. te tudod hogy szeretlek, jésus mondá néki, örized az én bárányimot, harmadik szor is hasonlo kérdést tén néki., péter pedig meg keseredvén azon. hogy az ö mestere. mint ha kételkednék. szeretetiben. mondá. uram, te elötted semmi nem lévén el rejtve, te tudod hogy szeretlek, az üdvezitö helyre akarván hozatni ezen apostolal, szeretetének háromszori meg bizonyitásával, aháromszori meg tagadásának vétkit, reája bizá juhait, az az, alelkeket. mondván nékie. örized az én juhaimot, az után mondá néki. bizony, bizon mondom néked, a midön iffiab voltál. magad övezted fel magadot, és oda mentél. ahová akartad, de amidön meg öregszel, akezeidet ki terjeszted, és más fogja az övet reád kötni. és oda viszen, ahová nem akarnád. az évangyélium szerént, jésus meg jelenté néki, ezen szavaival, hogy mitsoda halálal. ditsöittené meg az Istent amint hogy ebéis tellyesedék. atráditio szerént, a melyböl. azt tudgyuk hogy ez az apostol akereszten holt meg, valamint az ö mestere, az után jésus parantsolá péternek, hogy követné ötet, péter hátra tekintvén. látá jánost a kedves tanitványt hogy utánna menne, kérdé jésustol. hát ez uram hová lészen,? de jésus meg dorgálá kérdésiért, meg mutatván, hogy nem kel néki visgálni amások dolgát, az ö dolga tsak a, hogy kövesse ötet, mondá ismét néki jános felöl, ha azt akarom hogy meg maradgyon. addig amég el jövök, mi közöd néked ahoz? ezek aszok el hiteték. az apostolokal. hogy jános meg nem halna, de ez az évangyélista, aki maga beszél ezekröl, fel teszi. hogy jésus nem mondotta azt. hogy meg nem halna, ahistoria. tudtunkra adgya. hogy ez az apostol meg holt. de az Isten fia szavainak. értelme talám elehet. hogy ha azt akarná, hogy ez a tanitvány holtig ugy maradgyon a mint volt. az az. hogy meg nem halna eröszakos halálál, mint péter, vagy is, hogy jérusálem el pusztulásáíg fogna élni., mivel ezek a szok. mind addig a még el jövök, azt is tehetik. az irásnak rend szerént valo mondása szerént, mind addig a még el jövök hogy a halál által ki vegyem evilágbol. vagy is, addig a még el jövök hogy meg ostorozam. ezt a népet. amint is hogy, szent jános, jérusálem el pusztulása után is életben volt. és természet szerént valo halálal holt meg.


 Az Isten fia. fel támadása után. még negyven napig maradván a földön, az alat gyakorta meg jelent az apostolinak. és az ö meg jelenése azért volt, mondgya szent lukáts, hogy el hitesse vélek, sok bizonyitások által, életben valo létit, és hogy az Isten országárol beszéllyen nékik, mint hogy pedig arra rendelte vala öket, hogy prédikálásokal, ugyan azon országnak birására. hiják az embereket., erre valo nézve ahoz szükséges oktatásokot is ada nékik, hogy véghez vihesék érdemesen ezt a hivatalt. meg magyarázá nékik mind azt, valami meg mondatot volt felölle, a mojses törvényében, aproféták könyveiben, és a soltárokban. meg világosittá értelmeket. hogy az irásoknak értelmit meg érthessék. meg mutatá nékik, hogy az irások szerént szükséges volt a kristusnak halált szenvedni, és harmadik napon fel támadni, és hogy predikállyák az ö nevében. a penitentziát, és abünöknek botsánattyát, az egész nemzetek közöt, el kezdvén jérusálemen. az után részesité öket abban ahatalomban. amelyet vett volt az attyátol, mondván nékik, minden hatalom meg adatot nékem. amenyekben. és a földön, menyetek el tehát az egész világra, predikálani az évangyéliumot oktassátok anépeket. meg keresztelvén öket. Atyának, Fiunak, és szent Lélek Istennek nevében., meg tartatván vélek, mind azt. valamit én parantsoltam néktek, mind azok akik ti néktek nem hisznek. el kárhoznak. ellenben pedig, a kik ati beszédeteket. élö hittel bé veszik, és meg keresztelkednek, üdvezülnek, de söt még tsudákot is tésznek. ördögököt üzvén, uj nyelveken beszéllenek. a méreg nékik nem fog ártani. és a kezeket abetegekre tévén, meg gyogyulnak, mint hogy pediglen az apostoloknak. szükséges volt az erö, hogy végben vihessék a szolgálatot melyet reájok bizot, meg igéré nékik gondviselésit, mondván, hogy vélek lenne világ végezetiig, meg igervén azt is nékik, hogy fel öltözteti öket, a magosság béli erövel. a szent lélek által, a melyet el fogja nékik küldeni amenyekböl.


 Azt el lehet hinni hogy többire ezeket az oktatásokot agaliléa hegyén valo meg jelenésekor adá az apostolinak, ahová mondotta volt nékik hogy menyenek, ugyan ót is igérte vala meg nékik még éltében, hogy meg láttyák ötet holta után, fel támadása napján, az angyálok, és még maga is. azt parantsolá az aszonyoknak, hogy mennének meg mondani atanitványoknak, hogy galiléában menyenek, a tanitványok oda menvén, ót meg láták jésust. a mint meg igérte vala nékik, és imádák ötet, abban nem lehet kételkedni, hogy mindnyájan. atanitványok, és az apostolok, ótt ne lettenek volna., ugyan ezen jelenésröl emlékezik szent pál. amidön azt 
 mondgya. hogy jésus meg jelent, egy szers mind. töbnek, ött száz atyafiaknál, ugyan ezen apostol. tudtunkra adgya hogy jakabnak is meg jelent, de nem mondgya mi formában.


 végtire meg jelenék leg utobszor az apostolinak jérusálemben. parantsolván nékik, hogy ót maradnának, mind addig, amég a szent lelket vennék, a melyet eszerént igéré meg nékik: jános vizel keresztelt, ti pediglen a szent lélekel kereszteltettek meg, az apostolok kérdék tölle, uram ebben az idöben állitodé fel. az Izraelnek országát.? aki is felelé nékik, hogy nem öket illeti meg tudni az idöket, és az orákot. amelyeket az Isten el rejtette amaga hatalmában, hanem ti el veszitek a szent Léleknek erejét. mely reátok fog szállani, és ti bizonyságot fogtok tenni rollam. jérusálemben, az egész judéában, és samariában. és avilág szélyiig.


 Ezek, szent lukáts szerént a jesus utolso szavai eföldön, hogy ha ezeket éppen menybe menetele elött mondotta, a bethániában volt. ahová vivé az. apostolit. menyben menetele napján, vagy pediglen az olaj fák hegyén. a hol, szent lukáts szerént. amenyekben ment. ót fel emelé kezeit. hogy meg áldaná tanitványit, és a midön áldaná öket, el válék töllök, a kik is mind addig nézék menyben valo fel menetelét. valamég a felhök. el nem boriták öket szemek elöll. és amidön nagy figyelmeteségel. néznék, két férfiu álla meléjek fejér ruhákban, kik mondák nékik, galiléai férfiak. mit néztek oly sokáig az ég felé,? ez ajésus, aki fel vétetett tölletek, hasonlo képen fog el jöni. valamint láttátok ötet fel menni, az égben, az apostolok az után. imádák azt, aki el hagyván a földet. az Isten jóbjára ment ülni a menyekben., az az, hogy el vegye, az ö szentséges emberségiben a nyugodalmat. és aditsöséget. mint jutalmit. sok munkáinak, és szenvedésinek. az után az apostolok viszá térének az olajfák hegyéröl jérusálemben. nagy örömel. ahol tiz nap mulva a szent Lelket vevék. az után. az ö mestereknek parantsolattya szerént. mindenüt kezdének prédikálani. és az ur. meg bizonyittá sok tsuda tételekel. az igét, melyet szájokban adot volt.


 Ezek tehát. mind azok. a melyeket elönkben ád az Évangyélium akristus jésus életéröl. a melyet élt eföldön. azt nem kel. gondolni. hogy ezeknél sokal többeket, nem tselekedet. vagy több tsudákot nem tett volna, hanem hogy mindenek meg nem irattak, és a melyek meg irattak, elegendök üdveségünkre. hogy ha azokot olvasván. ötet Isten fiának hiszük lenni, ugy 
 hogy azt hivén, örök életünk légyen az ö nevében., az élet pedig amelyet nékünk igér, 
 ugyan azon élet, a melyben. ment, menyben menetelekor., mivel tudtára adá az apostolinak. hogy helyt menne nékik késziteni. és szent pál arra tanyit. hogy ugy ment bé érettünk a menyekben. mint mi elöl járonk. azért hogy még mostanában kövessük ötet. reménségünkel, a mely reménség olyan legyen nékünk. mint egy erös vas macska. mely segittsen minket e halando életünknek. sok féle változásiban.

A mi pedig a jésus kristus. menyben valo életét.  illeti, az Évangyélium arra tanyit. hogy ót az Istennek jobján üll, az az, hogy ót nyugodalomban vagyon. se ót munkája nintsen, se többé nem szenved szent emberségiben, amelyet magára vette volt válttságunkért. ö, az Istennek jóbján üll. mert ugyan azon emberség, elsö Isten után aditsöségben. és minden teremtet állatoknak feliben emeltetett.


 Azt nem kel gondolni. hogy akristus nyugodalomban élvén magáért, hogy mi érettünk már nem munkálodnék. és noha az attyának jobján üllyön is. mind azon által szent István ót álva látta, mert mint hogy nem azért jött volt a földre. hogy tsak annak a testnek és léleknek. érdemelye meg ditsöitesét, a melyet a szent szüz méhében vett magára. hanem hogy még munkálodgya üdveségeket mind azoknak. kik benne hisznek. valo hogy azö szenttséges emberségiért valo munkát el végezte, de még munkálodik a szenttyeinek üdveségekért, mind addig valamég mindnyájan bé nem mennek. azö ditsöségének részesülésében. a menyekben végezi tehát. ez az emberek válttságanak nagy munkáját. a melyet eföldön kezdette volt el. 
 ugyan ónnét is. mint feje az anyaszent egy háznak. valamint az apostol mondgya. 
 igazgattya azt a pásztorok által., világosittya a doktori által, szenteli azt. a szenttségek által. gondgyát viseli annak kegyelmének segittsége által. és élteti azt. szent lelkével.


 Ugyan ótt is imádkozik szüntelen érettünk, ö is a mi szó szóllónk az attya elött, a mi közben járonk hogy neki ajanlya imádságinkot, és nékünk kegyelmit nyerje. ö a fö pap. és az áldozat, ajánlván minden nap ugyan azon vérit a melyet ki ontotta a kereszten az emberekért. 
 ugyan ezért is látta ötet amenyekben, szent János, a meg öletet báránynak formája alat. az Isten széke elött lévö oltáron, ugyan ót vagyon, a kegyelemnek, és az irgalmaságnak szekiben. 
 azert hogy eleiben menyünk akellemetes idöben és vegyük büneinknek botsánattyát tölle, minek elötte igasságának székiben üllyön hogy avilágot meg itéllye.

Végtire ugyan ónnét is hi minket, és kivánnya mi töllünk. hogy mi ötet abban aditsöségben tekénttsük, a melyet meg érdemlette mind maganak. mind nékünk. vére ki ontása által., ugy hogy az örökös jók melyeket nékünk készit, meg vettesék velünk a földieket, és minket fel indittsanak. hogy ötet kövessük az uton melyet elönkben adot, az az, hogy kövessük azokot a példákot amelyeket nékünk adot. halando életében. és a melynek historiáját le irtuk ebben akönyvben.

Ugyan erre int minket szent pál apostol. ezekel a szokal., a melyek magokban foglallyák. hogy mitsoda modon kel hasznunkra forditanunk mind azt. amit olvastunk a kristus jésus életeben. 
 Bizodalomal bé mehetünk a szent helyben. akristus vére által. követvén azt az uj utat. amelyet elönkben. adot az ö teste által. és mint hogy ö. menyekben. az Isten házán lévö fö pap. járullyunk hozája. igaz és tellyes szivel. agonosz lelki üsmérettöl meg tisztittatot lélekel. és a kereszttségnek. tiszta vizével. meg mosatatot testel. maradgyunk meg álhatatosan ahitben. és annak. aditsöségnek reménségeben. a melyet nékünk igért, mivel ö oly igaz igéretiben, És hogy azt a ditsöséget meg érdemelhesük. indittsuk fel egy mást a szeretetre, és a jó tselekedetekre. anyival is inkáb, hogy láttyuk. utolso napunknak közelgetésit. Mert ha akaratunk szerént vétkezünk, az igazság isméretinek el vétele után. mit várhatunk egyebet. hanem azt a rettenetes itéletet. és annak atüznek sebeségét. mely meg emészti az Isten ellenségit. A ki a mojses törvényét által hágta, minden irgalmaság nélkül meg öletet. menyivel inkáb vélitek. hogy sullyosab büntetéseket érdemel. a ki az Isten fiát meg tapodgya, és atestámentum vérét, mely által meg szenteltetett, tisztátalannak álíttya. tudni illik, a ki a vétekel meg fertezteti a kristus vérit, a mely által meg tisztittatot akereszttségben. és aki boszuságal illeti akegyelemnek lelkét, mivel azt tudgyuk. hogy ki mondotta azt. Enyim a boszu állás, és én meg fizetek. Rettenetes dolog az elö Istennek kezében esni.


 Az az élö Isten., akiröl szól szent pál, nem. más, hanem ugyan. az, akit ebben a historiában láttunk meg halni a kereszten. az emberek válttságáért, ö meg itéltetet.. de ö is még itélni fog. és mindnyájunkot meg itél. az oktatásokrol. melyeket nékünk adot. és a példákrol. melyeket hagyot nékünk halando életében., a mi nyomoruságink alá volt vettetve életében. és halált szenvedet., mely a véteknek büntetésire rendeltetet volt. de fel támadot ditsöségesen. és bé ment az örökös boldogságnak birtokában. életében olyan volt mint mi, azért hogy még olyanoká lehesünk valamint ö mostanában. hogy ha az ö életét, és halálat követtyük, követni is fogjuk ötet. fel támadásában és ditsöségében. de nem kel. magunknak. azt a boldogságot igérni. a melyben ö mostanában vagyon. hogy ha azon az uton nem járunk, a mellyen. ö oda érkezet.

Nem tsak ellene nem mondanánk annak a ditsöségnek. a melyre hi minket., de söt még az örökös karhozatban esnénk, hogy ha nem engedelmeskedünk törvényinek. és nem követtyük tselekedetit. mivel tsak két út vagyon, az egyike az életre, a másika a halálra vezet, valaki az elsön nem jár. bizonyosan a másikát követi, a kristus maga a menyei út, és akoron. ö általa járunk azon. a midön azokot az igazságokot követtyük, a melyekre tanyitot, és a midön életünket, az ö életéhez szabjuk. más képen élni. mint sem ö élt, ugy ötet nem követik, hanem el tévelyednek, és magokot el vesztik, igen keveset gondolkodnak az illyenröl, meg sem visgállyák az utat a melyen járnak. mind azon által tsak eléb eléb mennek, de a midön az utnak avégire jutnak. aveszedelemben esnek, mert az arra vivö utat követték,

A keresztények nem tselekedhetnek tehát. semit is hasznosabat. az üdveségekért, mint azt. hogy szüntelen elmélkedgyenek a kristus Jesus életéröl, és hogy azt ugy tekinttsék. mint egy olyan tükört, a melyben meg láthattyák életeknek. mocskát, és fogyatkozásit, ugy kel tekinteniek a kristust e földön. mint kalauzokot. és világositojokot, és meg visgálván, hogy mit tselekesznek, és hogy ö mit tselekedet. és mit tanitot, üsmérjék meg magokban. hogy tévelygésben, és setettségben vannak. a midön az magok viselések, meg nem egyeznek, példáival és parantsolatival, ugy tekinttsék ötet a mennyekben, mint olyan tzélt. ahová kel igyekezniek, és szüntelen oda sietniek, végtire, szüntelen kel gondolkodniok. az ö elsö, és a második eljöveteléröl, meg tanítattak. az ö elsö eljövetelében, hogy miképen készüllyenek. a másodikához, és meg itéltetnek. a másodikában, az oktatásokrol. a melyeket az elsöben vettenek. semmi menttségek nem lehet., a szokásárol, példáirol, és tévelygésiröl avilagnak. egy olyan biró elött, a ki tudtokra adta, hogy tsak arrol atudományrol fogja öket meg itélni, a mellyet maga tanitot, és az életröl mellyet élt, és a melyet például kel magoknak venni, hogy pediglen bizodalomal. mehesünk eleiben azon a nagy napon. a melyen. az embereket meg 
 itéli, halgasuk. mire int minket a kedves tanitvány. kis fiatskáim, maradgyatok öbenne.. 
 ugy hogy a midön el fog jöni, bizodalomal lehesünk ö elötte, és hogy meg ne szegyenittessünk, hogy pediglen meg tudhasuk. mi légyen a kristusban maradni. tarttsuk jol elménkben. ugyan azon szent jánosnak ezeket a szavait. a ki azt mondgya hogy aki kristusban. marad, annak ugy is kel járni, valamint a kristus járt.

Vége.

Ditsöség az Atyanak. a Fiunak és a Szent Léleknek.



A KÖNYVEK. TÁBLÁJA

Elsö könyv                    pag.

I szent jános fogantatik- 1. 

II A kristus fogantatásárol 3 

III A sz. szüz látogatásárol 5

IV szent János születésiröl 6

V. Az Isten ki nyilatkoztattya sz. josefnek. a kristus születésit. 8 

VI A kristus Isteni születésiröl ibid 

VII A kristus emberi születésiröl 13  

VIII A kristus környülmetélkedéséröl 14  

IX A mágusokrol 15

X A kristust a templomba be mutattyák 16  

XI A kristus egyiptumba szalad. 19  

XII. A kristust a templomba talállyák meg. 21 

XIII szent jános predikál 22 

XIV. A kristust szent János meg kereszteli 25  

XV. A kristus böjtöl. és meg kisértetik 26 

XVI. A kristus bizonyságot teszen sz. jánosrol 27 

XVII A kristus tanitványokot gyüjt 28 

XVIII A kristus elsö tsuda tétele 30  

XIX ki üzi a templombol. akufárokot. 31 

XX A kristus Nikodémusal valo beszélgetése 32  

XXI szent janos bizonyságot teszen akristusrol. 33 

XXII. szent János meg fogatik 35 

XXIII A samaritana. aszonyrol. 36


Masodik könyv.

I galileában prédikál 39  

II A kristus négy apostolt veszen maga mellé. 40

III kafarnaumba az ördöngöst meg gyogyitya 42

IV A kristus meg gyogyittya a szent péter napaját 43

V. fel járja az egész galiléát. 43 

VI A szélvészt meg tsendesiti 45 

VII. A kristus két ördöngöst gyogyit meg. 46 

VIII Egy ina szakadtot. meg gyogyit kafarnaumba 49 

IX. Egy publikanust veszen maga mellé 51

X Egy aszonyt a vér folyásbol meg gyogyit. egy leányt fel támaszt. 52 

XI két vakot., egy némat meg gyogyit. 54 

XII harmintz nyoltz esztendeig valo beteget gyogyit 55 

XIII Atanitványit azal vadollyák hogy a szombatot meg nem tarttyák 57 

XIV Egy nehány féle betegeket gyogyit meg szombaton. 58 

XV. Tizen két Apostolt választ 59 

XVI. Hogy mitsoda igaságokot tanitot a hegyen 61 

XVII Egy bél poklost meg gyogyit. 66  

XVIII A százados szolgájat meg gyogyittya 67  

XIX Egy halotat fel tamaszt. 68  

XX János két tanitványát küldi akristushoz 69  

XXI Hogy a kristus mit hányt a sidoknak szemekre

71  XXII Egy bünös aszonynak meg térése 72  

XXIII Egy vak. és néma ördöngöst meg gyogyit 74  

XXIV A fariseusok jelt kérnek. 75  

XXV. Egy nehány példa beszédeket mond 78 

XXVI. meg más példa beszedeket. 80 

XXVII A kristus názárethbe megyen. 83  

XXVIII Galileát fel járja, és az apostolit predikáltattya 85 

XXIX Herodes szent Janost meg öleti 87


Harmadik könyv

I A kristus öt ezer embert elégit meg. öt kenyerel. két halal. 89  

II. A kristus avizen jár. szent péterel. 91 

III A kristus meg mutattya a sidoknak. hogy ö az élö kenyér. 92

IV. A fariseusok azon panaszolkodnak hogy azapostolok mosdatlan kézel esznek. 96  

V. A kristus egy ördöngös leányt gyogyit meg. 98  

VI. Egy süket. és néma embert gyogyit meg 99  

VII négy ezer embert elegit meg hét kenyérel 100 

VIII fariseusok jelt kérnek. ibid 

IX. Egy vakot gyogyit meg bethsaidába 102  

X szent péter Isten fiának vallya leni Jésust ibid 

XI Elöre meg mondgya halálát tanitványinak 103 

XII A szinét el változtattya 105 

XIII egy ördöngös lunaticust meg gyogyit 107 

XIV. A halálát meg jövendöli. és adot fizet. 109 

XV. A kristus meg feddi atanitványok nagyra vágyásit 110

XVI rendet szab. mind az intésre mind a botsánatra. 111

XVII jérusalembe megyen a satoros irmepekre 113  

XVIII tiz bél poklosokot gyogyit meg. 114 

XIX A templomba tanit. 115  

XX A házaság törésbe eset aszszonyt meg szabaditya 118 

XXI A templomba tanitván meg akarják kövezni 119 

XXII egy vakot meg gyogyit 122

XXIII meg mutattya hogy ö ajó pásztor 126

XXIV hetven ket tanitványokot választ. 127  

XXV. Egy irás tudo doktornak meg mutattya a felebaráti szeretetet 129  

XXVI. Marthához megyen szállani 130 

XXVII A fariseusoknak. és a doktoroknak szemekre hánya vétkeket. 131 

XXVIII sok oktatásokot ád tanitvanyinak, 134 

XXIX A penitentziának szükségit meg mutattya 138  

XXX egy meg görbedet aszonyt meg gyogyit 139  

XXXI A sidok meg akarják kövezni 140  

XXXII Elöre meg mondgya a jerusálem romlását. 141

XXXIII egy vizkorságos embert meg gyogyit 143  

XXXIV. Azért jöt el. hogy a maga országába hija az embereket 145 

XXXV. meg mutattya mit kel tselekedni az üdveségre 146

XXXVI A meg térö bünösoket magához fogadgya 147  

XXXVII Az alamisnát hadgya. 150 

XXXVIII. hogy a házaságban nintsen el választás. 153  

XXXIX A maga országárol beszél anépnek. 155. 

XL Az alázatoságot tanitya 156  

XLI A kis gyermekeket meg áldgya. 157 

XLII. hogy mitsoda nehéz az üdveség 158 

XLIII meg magyaráza miképen lésznek az elsök utolsoká. 161 

XLIV. Lázárt fel tamaszttya. 164

XLV. A sidok tanátsot tartanak jesus ellen. 169 

XLVI. A samaritánusok bé nem fogadgyák. 170 

XLVII A maga halálát harmadikszor elöre meg mondgya. 172 

XLVIII Meg fedi a tanitvanyi nagyra vágyásit 173  

XLIX Zakéushoz szál. 174

L. A sidok azt gondollyák hogy a kristus az Isten országát nékik ki nyilatkoztattya. 176 

LI. két vakot meg gyogyit 178 

LII Bethániába vatsorál. 179


Negyedik könyv

I jérusalembe ditsöségesen valo bé menetele. 181 

II Sirattya Jerusalem romlását. 183

III Ismét meg mondgya halálát 185

IV A fige fát meg átkoza. 188

V ki üzi a kufárokot a templombol. 189 

VI A kristus mondási a fariseusoknak, és a doktoroknak. 192 

VII A szöllö mivesekröl valo példa beszéd. 194 

VIII A menyegzöröl valo példa beszéd. 197

IX Meg szégyeniti a farisaeusokot. 199 

X Meg szegyeniti a saduceusokot. 201 

XI. Meg mutattya hogy melyik a leg nagyob parantsolat 202 

XII ki nyilatkoztattya a fariseusok gonoszságit 204 

XIII Egy özvegy aszonynak adakozását meg ditseri 205 

XIV Elöre meg mondgya jérusálem el pusztulását 205 

XV. Meg jövendöli a második el jövetelét 209 

XVI A vigyázásra tanit 211 

XVII A tiz szüzekröl valo példa beszéd 213 

XVIII A szolgákrol valo pelda beszéd 214 

XIX Az utolso itéletröl 216 

XX A sidok tanátsot tartanak ellene 218 

XXI hogy mi volt a sidok husvétya 219 

XXII Az utolso vatsorárol 223

XXIII Az Apostolok lábait meg mosa. 224

XXIV Az oltári szenttséget szerzi 227

XXV. Meg jövendöli a sz. péter meg tagadását 229 

XXVI vigasztalya apostolit 233 

XXVII oktattya az Apostolit 236 

XXVIII Jesus imádkozik az Attyának. 242 

XXIX Jesus háromszor imadkozik a gettsemane kertbe. 244 

XXX A kristust meg fogják 247 

XXXI kaifashoz viszik 249  

XXXII. péter meg tagadgya akristust. 252 

XXXIII judás magát meg öli 255 

XXXIV. pilatus elöt vádoltatik 256 

XXXV Herodes ötet meg veti 258 

XXXVI. A tolvajt inkáb meg szabadittyák mint sem Jésust 259 

XXXVII A kristus meg ostoroztatik 262 

XXXVIII pilatus halálra itéli 263 

XXXIX A kristust fel feszitik 265

XL. jésusnak akereszten valo szavai 267

XLI jésus halálárol. 270 

XLII Jesus el temetetik 272 

XLIII Jesus fel támad 274 

XLIV. Jesus magdolnának meg jelenik 276 

XLV. Jesus az aszonyoknak meg jelenik 278  

XLVI Jesus meg jelenik két tanitványnak, és péternek. 280 

XLVII meg jelenik az Apostoloknak. 283 

XLVIII A tsudálatos halászatrol. 286 

XLIX. Jesus a juhait sz. péterre hiza. 288 

L. Az apostolit oktattya. 290 

LI. jesusnak utolszori meg jelenése 293 

LII A kristus menybe meneteléröl 293 

LIII A kristusnak. menyekbe valo ditsöséges életéröl 295 

LIV Bé fejezés 299

�	 aug. de ver. rel. 63. 16.

�	 st aug. de cat. rud. c. 6.

�	 gal. 2. 20.

�	 joan. 4. 1. 9.

�	 1 petr. 1. 18.

�	 joan. 1. 11.

�	 joan.3. 1.

�	 sap. 2. 12.

�	 aug. de ver. rel. c. 16.

�	 aug de ver. rel. c 16.

�	 aug de cat. rud c 22

�	 aug. 1 1. de conf. cr c. 35

�	 aug. de ver. rel. c 16.

�	 joan. 10. 18

�	 joan. 11. 33.

�	 rom. 8. 29.

�	 1 cor 15 49

�	 Cypr. de idol. van

�	 luk. 12. 49.

�	 I sz. janos fogantatik luk. 1.

�	 II a kristus fogantatásárol. luk. 1.

�	 III a sz. szüz látogatásárol. luk. 1.

�	 IV sz. jános születéséröl.

�	 V Az Isten nyilat koztattya sz. josefnek. a kristus születésit.

�	 Isai. 14.

�	 VI A kristus Isteni születéséröl

�	 joan 1.

�	 VII A kristus emberi születéséröl luk. 2.

�	 VIII A kristus környül metelkedéséröl luk. 12.

�	 IX A mágusokrol. matth. 2

�	 micch. 7

�	 X A kristus templomban valo bé mutatásárol. luk. 2.

�	 ev. 12.

�	 XI A kristusnak. egyiptumban valo meneteléröl. matth. 2

�	 XII A kristus a doktorok közöt találtatik luk. 2.

�	 XIII Szent jános predikálásárol. matth. 3. mark. 1. luk. 3.

�	 malak 3. 1.

�	 Isa. 40. 3.

�	 XIV A kristust sz. jános meg kereszteli. matth. 3. mark. 1. luk. 3.

�	 XV A kristus meg kereszteltetik, és kísértetik, matth. 4. mark 1. luk. 4.

�	 XVI szent jános bizonyságot tészen a kristusrol. joan. 1.

�	 XVII A kristus tanitványokot kezd gyüjteni joan. 1.

�	 XVIII A kristus elsö tsuda tételiröl. joan. 2.

�	 XIX A kristus a templombol ki hajttya az árusokot. joan. 2.

�	 XX A kristusnak. nicode musal valo beszélgetése. joan. 3

�	 XXI szent jános ujab bizonyságot tészen a kristusrol. joan. 3.

�	 XXII szent jános meg fogatásárol. matth. 14. mark. 6. luk. 3.

�	 XXIII a samaritána aszonyrol. joan. 4.

�	 I A kristus galilaeában valo predikálásarol matth. 4. mark. 1 luk. 4 joan. 4.

�	 II akristus negy apostolokot hiv magához. matth. 4. mark. 1.

�	 luk. 5. 1

�	 III A kristus ördöngöst gyogyit kafarnaumban. matth. 4. mark. 1. luk. 4.

�	 IV A kristus meg gyogyittya. a szent péter napáját matth. 8. mark. 1. luk. 4.

�	 V a kristus galliéát fel járja. matth. 8. mark. 1. luk. 4.

�	 luk. 9

�	 VI A kristus a szélvézt meg tsendesiti. matth. 8 mark. 4 luk. 8.

�	 VII A kristus két ördöngost meg szabadit matth. 8. mark. 5 luk. 8.

�	 VIII A kristus egy ina szakat embert meg gyogyit matth. 9 mark. 5 luk. 5.

�	 IX akristus egy publicánust magához hi. matth. 9. mark. 2 luk 5.

�	 ozé 6. 6.

�	 X A kristus egy aszonyt a vér folyásbol meg gyogyit. és egy leányt fel támaszt. matth. 9. mark. 5 luk. 8.

�	 XI A kristus két vakot és egy némát meg gyogyit matth. 9

�	 XII A kristus harmintz nyolcz esztendös beteget gyógyit joan. 5

�	 XIII a tanitvánnyit azal vádollyák hogy a szombat napot meg szeggik. matth 12 mark. 2 l uk. 6.

�	 XIV A kristus egy nehány beteget gyogyit meg szombat napon. matth. 12 mark. 3. luk. 6.

�	 XV A kristus tizen két apostolt választ. matth. 5 mark. 3. luk. 6.

�	 XVI hogy mitsoda igazságokot tanitot a kristus a hegyen. matth. 5 luk. 6.

�	 matth. 6.

�	 matth. 7 luk. 6.

�	 XVII A kristus egy bél poklost meg gyógyit. matth 8.

�	 XVIII A kristus meg gyogyittya a százados szolgáját. matth. 8. luk. 7.

�	 XIX A kristus egy halotat támaszt. luk. 7.

�	 XX János két tanitványit küldi akristushoz. matth. 11. luk. 7.

�	 XXI A kristus meg feddi a sidokot. matth. 11 luk. 7.

�	 Matth. 11 luk. 10

�	 XXII egy bünös aszonynak meg térése

�	 XXIII a kristus meg gyogyit égy vak. és néma ördöngöst matth. 12. mark 3 luk. 11.

�	 XXIV A farisaeusok tsudát kérnek. matth. 12. luk. 11.

�	 matth. 12. mark. 3. luk. 8.

�	 XXV A kristus példa beszédeket hoz elé. matth. 13. mark 4 luk 8.

�	 XXVI más példa beszédek. matth. 13 mark. 4 luk. 13.

�	 1 cor. 3. 6.

�	 XXVII A kristus názarethben prédikál. matth. 13 mark. 6 luk. 4

�	 XXVIII A kristus galiléában megyen. és a tanitvánnyit prédikáltattya. matth. 9. luk. 8.

�	 matth. 10 mark. 6 luk. 9.

�	 XXIX. herodes fejit véteti keresztelö szent jánosnak. matth. 14. mark. 6.

�	 I A kristus ött ezer embert elégit meg, öt kenyérel. két halal. matth. 14 mark. 6 luk. 9 jan. 6.

�	 II A kristus a vizen jár, sz. pétert is magához hija. matth 14. mark. 6. joan 6.

�	 III A kristus meg mutattya a sidoknak hogy ö az élö kenyér. joan. 6.

�	 IV A farisaéusok bányák hogy mosdatlan kézel esznek az apostolok. matth 15 mark. 7 joan 7

�	 V A kristus egy ördöngös leányt meg szabadit. matth. 15 mark 7

�	 VI A kristus egy süket. és néma embert meg gyógyit. matth. 15 mark 7

�	 VII Jésus, négy ezer embert meg elégit hét kenyérel. matth. 15 mark 8.

�	 VIII A fariseusok. jelt kivánnak matth. 16. marc. 8. luk. 12.

�	 IX A kristus egy vakot meg gyógyit mark 8.

�	 X sz. péter. Isten fiának valya lenni jesust. matth. 16. mark. 8 luk. 9.

�	 XI A kristus meg jelenti halálát. tanitványinak. matth. 16. mark 8. luk. 9.

�	 XII Jésus szinében ahegyen elváltozik. matth. 17 mark. 9 luk. 9.

�	 XIII A kristus egy ördöngös lunaticust meg gyogyit matth. 17. mark. 9 luk. 5.

�	 luk. 17. 5.

�	 XIV A kristus halálat meg jövendöli, és az adot meg fizeti. matth. 17 mark. 9 luk. 9.

�	 XV A kristus meg feddi. atanitványok. nagyra vágyásit. matth 18 mark. 9 luk. 9. és 17.

�	 XVI rendet szab mind az intésre, mind abotsánatra. matth. 18. luk. 17.

�	 XVII A kristus jerusálemben mégyen a sátoros innepekre. joan. 7.

�	 XVIII A kristus tiz bélpoklosokot meg gyogyit luk. 17.

�	 XIX A kristus a templomban tanyit. joan. 7.

�	 XX aházaság töresben eset aszonynak életét meg menti. joan. 8.

�	 XXI A kristust meg akarják kövezni. joan. 8.

�	 XXII A kristus meg gyogyit egy vakon születet embert. joan. 9.

�	 XXIII A kristus meg mutattya hogy ö a jo pásztor. joan. 10.

�	 XXIV jesus. hetven tanitványt választ. matth. 11 luk. 10.

�	 XXV egy irás tudó doktornak meg mutattya a felebaráti szeretetet. luk. 10.

�	 XXVI marta, jesust a házahoz fogadgya. luk. 10

�	 XXVII A farisaeusoknak, szemekre hánya vétkeket matth. 23. luk. 11

�	 XXVIII A kristus sok oktatásokot ád tanitványinak. luk. 12.

�	 luk. 17. 10

�	 XXIX meg mutattya a penitentziának szükséges voltát. luk. 13.

�	 XXX egy görbe aszonyt meg gyogyit. luk. 13.

�	 XXXI A sidok ismet meg akarják kövezni. joan. 10.

�	 matth. 19 mark 10 joan. 10

�	 XXXII Elöre meg mondgya a jerusálem el romlását. luk. 13.

�	 XXXIII egy viz korságos embert meg gyógyit luk. 14

�	 XXXIV hogy azért jött volna el hogy a maga országában hija az embereket. luk. 14.

�	 XXXV. meg tanit az üdveségnek modgyára. luk. 14.

�	 XXXVI a meg térö bünösököt magához fogadgya. luk. 15.

�	 XXXVII az alamisnálkodást hagya luk. 16.

�	 XXXVIII meg mutattya, hogy a házáságban nintsen el választás. matth. 19 mark. 10 luk. 16.

�	 XXXIX A maga országárol beszél anépnek. luk. 17.

�	 XL. az alázatoságra tanit. luk. 18.

�	 XLI. Gyermekeket áld meg. matth. 19 mark. 10 luk. 18.

�	 XLII hogy mitsoda nehéz. agazdagoknak üdvezülni. matth. 19. mark. 10 luk. 18.

�	 XLIII meg magyaráza hogy mi formában lésznek az elsök utolsoká az Isten országában. matth. 19. et 20

�	 2 petr. 1. 10.

�	 XLIV lázárt fel támaszttya. joan. 11

�	 XLV A sidok tanátsot tartanak Jesus ellen. joan. 11.

�	 XLVI A samaritánusok. bé nem fogadgyák. luk. 9.

�	 XLVII Elöre meg mondgya a maga halálát harmadikszor. matth. 20 mark. 10 l uk. 18

�	 XLVIII meg feddi tanitványinak nagyra vágyodásokot. matth. 20 mark. 10.

�	 XLIX Zakaeus házánál szál meg. luk. 19.

�	 L. A sidok azt gondollyák. hogy az Isten országát nékik ki nyilatkoztattya. luk. 19.

�	 LI. jesus két vakot meg gyogyit. matth. 20 mark. 10 luk. 19

�	 L.II bethaniában. vatsorál. matth. 26. mark. 14 joan. 12.

�	 I jérusálemben. gyözedelmesen bé megyen. matth. 21 mark. 11 luk. 19 joan. 12

�	 zak. 9. 9.

�	 II jésus sirattya. jérusálem pusztulását. matth. 21. luk 19.

�	 III ahalálát meg jövendöli. joan. 12.

�	 joan. 12

�	 IV meg átkozá a fige fát. matth 21 mark. 11.

�	 V ki hajttya a kufárokot a templombol. matth. 21 mark. 11 luk. 19.

�	 ps. 8.

�	 VI a kristus mondási a papoknak. és a doktoroknak. matth. 21 mark. 11 luk. 20

�	 matth. 21

�	 VII A szöllö mivesekröl valo példa beszéd. matth. 21 mark. 12 luk. 10

�	 VIII amenyegzöröl valo pelda beszéd. matth. 22

�	 IX meg szégyenitti a farisaeusokot. matth. 22 mark. 12 luk. 20

�	 X meg szegyenitti a sadduceusokot. matth. 22 mark. 12 luk. 20

�	 XI meg mutattya, hogy melyik az nagyob parantsolat. matth. 22 mark. 12

�	 ps. 109.

�	 XII ki nyilatkoztattya a farisaeusok gonoszságit. matth. 23 mark. 12. luk. 20

�	 XIII egy özvegy aszonynak adakozását meg ditséri. mark. 12 luk 21

�	 XIV meg jövendöli. atemplom el pusztulását. matth. 24 mark 13 luk. 21

�	 XV meg jövendöli a második el jövetelét. matth. 24 mark. 13. luk. 21

�	 XVI a vigyázásra tanit. mark. 13. luk. 21

�	 XVII a tiz szüzröl valo példa beszéd. matth. 25.

�	 XVIII a szolgákrol valo példa beszéd. matth. 25.

�	 XIX az itéletröl. matth. 25.

�	 XX A sidok jesus ellen tanátsot tartanak. matth. 26 mark. 14 luk. 22.

�	 XXI hogy mi volt a sidok husvettya.

�	 XXII az utolso vatsorárol. matth. 26 mark.14. luk. 22.

�	 XXIII meg mosa lábait az apostolinak. joan. 13.

�	 XXIV a szent eucháristiat szerzi. és meg jövendöli a judás el árulását. matth. 26 mark. 14 luk. 22.

�	 matth. 26 mark. 14 luk. 22. joan. 13.

�	 XXV meg jövendöli a sz. péter meg tagadását. matth. 26. mark. 14 luk. 22. joan. 13.

�	 zak. 15.

�	 Isai. 53. 12.

�	 XXVI meg vigasztallya az apostolokot. joan. 14

�	 XXVII oktattya az apostolit. joan. 15.

�	 joan. 16.

�	 XXVIII akristus imádkozik az attyának joan. 17

�	 XXIX a kristus három szor imádkozik a gethsemani kertben. matth. 26 mark. 14 luk. 22 joan. 18.

�	 XXX jesus meg fogatik. matth. 26 mark. 14 luk. 22. joan 18

�	 XXXI kaifáshoz viszik matth. 26 mark. 14 luk. 22 joan 18.

�	 XXXII péter, a kristust meg tagadgya. matth. 26 mark. 14 luk. 22. joan 18.

�	 XXXIII judás magát megöli matth. 27.

�	 zaka. 11. 12.

�	 XXXIV pilatus elöt vádoltatik. joan. 18.

�	 matth. 27. mark. 15 luk. 23. joan. 18.

�	 XXXV herodeshez viszik jesust luk. 23.

�	 XXXVI atolvajt inkáb meg szabadittyák mint sem jésust. matth. 27. luk. 23. joan. 18.

�	 XXXVII jesus meg ostoroztatik, és tövisel koronáztatik matth. 27 mark. 15 luk. 23. joan. 19

�	 XXXVIII pilátus halálra itéli jesust. joan. 19.

�	 matth. 27. mark. 15 luk. 23. joan. 19

�	 XXXIX jesust fel feszittik matth. 27 mark 15 luk. 23 joan. 19.

�	 Isa. 53. 12.

�	 XL jesusnak. akereszten valo szavai. matth. 27 mark. 15 luk. 23 joan 19

�	 XLI jésus halálarol. matth. 27. mark 15 luk. 23 joan. 19.

�	 zak. 12. 10. exod. 12. 46.

�	 XLII jesus el temetéséröl. matth. 27. mark. 15 luk. 28. joan 19

�	 XLIII jésus fel támad. matth. 28 mark. 16 luk. 24 joan. 20

�	 XLIV jésus meg jelenik m. magdolnának. mark. 16. joan. 20.

�	 XLV Jesus meg jelenik az aszonyoknak matth 28. mark. 16 luk. 24

�	 XLVI meg jelenik. két tanitványnak, és péternek. mark. 16 luk. 24

�	 XLVII jesus meg jelenik az apostoloknak. mark. 16 luk. 24 joan. 20

�	 XLVIII a tsudálatos halászatrol. j oan. 21 XLIX jesus sz. péterre biza juhait. joan. 21.

�	 L. jesus az apostolit oktattya. Matth. 28 mark. 16 luk. 24 Act. 1.

�	 matth. 28.

�	 1 Cor. 15 6.

�	 LI. utobszori meg jelenése. jésusnak. luk. 24 act. 1.

�	 LII. jesus menyben meneteleröl. mark. 16 luk. 24 act. 1.

�	 LIII jésusnak ditsöséges élete. a menyekben joan. 20. 30

�	 joan. 14. 2.

�	 hebr. 6. 15.

�	 act.. 7. 55.

�	 eph. 1. 20

�	 et 4. 15.

�	 1 joan. 2. 1.

�	 apoc. 5. 7.

�	 hebr. 4. 16.

�	 hebr. 10. 19.

�	 LIV. bé fejezés.

�	 joan. 2. 28.

�	 ps. 1. 6.



